Постанова
іменем України 
5 листопада 2019 року
м. Київ                       
справа № 398/496/19               
провадження № 51-1727км19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
заявниці                                                      ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 березня 2019  року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 12017120070003731 та зобов`язано прокурора та слідчих передати вказане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2017 року із зазначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі – КК), до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження.
Ухвалою судді Кропивницького апеляційного суду від 28 березня 2019 року відмовлено на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року в зв`язку з тим, що це судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій (далі – прокурор), посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, при цьому не взявши до уваги те, що всупереч вимогам ст. ст. 26, 36, 216, 218, 303, 306, 307, 309, 372 КПК слідчим суддею постановлено ухвалу в питанні, яке не віднесене до його компетенції та перебуває за межами визначених законом повноважень. На думку прокурора, право на апеляційне оскарження цього рішення слідчого судді підлягає забезпеченню з огляду на положення п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК.
Заявниця ОСОБА_6 подала заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Заявниця ОСОБА_6 заперечила щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , заявниці ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ст. 433КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
У п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор оспорює законність ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року.
Однак, згідно з положеннями ст. 424 КПК ухвали слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягають, а тому колегія суддів у межах цього провадження не переглядає це судове рішення.
Доводи ж прокурора у касаційній скарзі про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством. Унормування ж кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Положення ч. 3 ст. 307 КПК узгоджуються з вказаним принципом та визначають, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Із матеріалів провадження вбачається, що слідчий суддя (виходячи з приписів ч. 4 ст. 216 та п. 1 розділу XI «Перехідні Положення» КПК (в редакції Закону України №  1355-VIII від 12 травня 2016 року), якими визначено підслідність кримінальних правопорушень слідчим органів Державного бюро розслідувань та встановлено строк передачі їм кримінальних проваджень, розпочатих слідчими органів прокуратури), задовольнив скаргу  ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 12017120070003731 і зобов`язав прокурора та слідчих передати вказане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2017 року із зазначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 365 КК, до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження.
У переліку ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК, та який є вичерпним, ухвала слідчого судді про зобов`язання вчинити певну дію не міститься.
Не передбачають можливості окремого оскарження такої ухвали слідчого судді і положення ч. 1 та ч. 2 ст. 309 КПК, які є більш загальними по відношенню до положень ст. 307 КПК і містять перелік судових рішень слідчого судді, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді, і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно ж до вимог ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 307, ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, правильно встановив, що оспорювана ухвала слідчого судді за наслідком розгляду скарги на бездіяльність слідчого та прокурора не підлягає оскарженню в порядку апеляційної процедури, та обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, належним чином умотивувавши своє рішення.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що відповідає вимогам ст. ст. 370, 418 КПК.
Окрім того, посилання прокурора на обґрунтування своєї позиції на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа № 5-142кс17) не можуть вважатися слушними, оскільки в цьому рішенні визначено, що критерієм забезпечення права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК, є постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК.
Натомість положеннями ч. 1 ст. 303 КПК передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як то бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Отже, за наслідками розгляду скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 12017120070003731 слідчий суддя, виходячи з приписів ч. 4 ст. 216, ч. 1 ст. 303 та п. 1 розділу XI «Перехідні Положення» КПК (в редакції Закону України №  1355-VIII від 12 травня 2016 року), постановив ухвалу в межах процедури, яка передбачена кримінальним процесуальним законом.
Враховуючи зазначене, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440–442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 березня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_3