Постанова 
Іменем  України
16 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 766/12178/16-ц
провадження № 61-29796св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андруневича Віктора Миколайовича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2017 року у складі судді Гаврилова Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Бугрика В. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту неукладення спадкового договору, повернення безпідставно набутого майна та скасування державної реєстрації права власності. 
В обґрунтування позовних вимог посилалася на такі обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , після чого відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 . Батько позивача та син бабусі ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцями після смерті бабусі є позивач та інший син спадкодавця - відповідач ОСОБА_2 , сторони мали успадкувати по 1/2 частині спірного будинку. При зверненні позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини нею встановлено, що ОСОБА_3 за життя 19 червня 2007 року з відповідачем уклала спадковий договір, у зв`язку з цим нотаріусом позивачу відмовлено в оформленні спадщини. На підставі вказаного спадкового договору приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л. І. 01 грудня 2015 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказаний вище будинок. Спадковий договір є таким, що порушує права позивача як спадкоємця та є неукладеним, оскільки його сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, у них не виникло жодних цивільних прав та обов`язків, відповідачем безпідставно набуто право власності на спірний будинок.
Посилаючись на указані обставини, після уточнення позовних вимог, позивач на підставі частини першої, пункту 2 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила встановити факт неукладення зазначеного спадкового договору, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на цей будинок.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване безпідставністю заявлених позовних вимог та відповідністю умов укладеного договору вимогам статей 1302, 1304, 1305 ЦК України.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андруневича В. М. відхилено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що сторони оспорюваного договору уклали його у належній формі, розуміли зміст та наслідки правочину, про що вказано у пунктах 1, 8-13, 16 договору, договір власноруч підписаний сторонами і його умови відповідають такій загальній засаді цивільного законодавства, як свобода договору, а посилання сторони позивача на судову практику у певній конкретній справі не може бути прийняте до уваги, оскільки обставини у справах є різними.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Андруневич В. М. звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що зміст спірного спадкового договору не містить домовленості між сторонами правочину ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно конкретних розпоряджень щодо дій майнового або немайнового характеру, які зобов`язаний був вчинити набувач на користь відчужувача, тобто не досягнуто істотних умов договору, а відповідно у сторін не виникло цивільних прав та обов`язків за цим договором. Не відповідає чинному законодавству посилання суду на те, що вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння не може заявляти спадкоємець, суди не врахували практики касаційного суду в аналогічних справах та принцип справедливості, як однієї із засад цивільного законодавства.
Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до встановлення факту неукладення оспорюваного спадкового договору та витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з безпідставності позовних вимог та відповідності укладеного спадкового договору вимогам ЦК України .
З такими висновком погоджується й Верховний Суд.
За положеннями статей  1302, 1304, 1305 ЦК України за спадковим договором, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача, набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття, статтею 1308 цього Кодексу передбачена можливість розірвання спадкового договору судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
У справі встановлено, що 19 червня 2007 року між  ОСОБА_3 та відповідачем укладений спадковий договір, за умовами якого право власності на вказаний у позові будинок переходить до відповідача у випадку виконання умов цього договору після смерті його матері ОСОБА_3 , відповідач прийняв на себе обов'язок виконувати розпорядження іншої сторони договору немайнового характеру, в разі смерті відчужувача поховати її (пункт 10 договору). Умовами договору передбачена можливість його розірвання у випадку неналежного його виконання. За життя  ОСОБА_3  не зверталася у встановленому порядку до суду про розірвання вказаного договору з підстав його неналежного виконання іншою стороною. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Встановлення факту неукладення спадкового договору заявник пов`язує з недосягненням сторонами договору його істотних умов, не зазначення обов`язків набувача. 
Проте такі доводи спростовуються змістом пункту 10 договору, який відповідає нормі статті 1305 ЦК України.
Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Такий спосіб захисту, враховуючи положення статті 16 ЦК України, є неналежним.
Таким чином, суди дійшли по суті правильного висновку про відсутність підстав для визнання спадкового договору неукладеним.
З урахування наведеного, необґрунтованими є доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права щодо вирішення вимог про укладення, чи неукладення спадкового договору.
Встановивши, що спадковий договір є укладеним і що предмет цього договору - спірний будинок не є предметом спадкування, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні вимог позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Апеляційний суд також мотивовано відхилив доводи заявника про необхідність врахування практики суду касаційної інстанції в окремій справі.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Тобто Верховний Суд не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та оцінювати докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андруневича Віктора Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                         А. С. Олійник
                                                                                                                        С. О. Погрібний