Постанова
Іменем України                                  
 
06 листопада 2019 року                               
м. Київ                                                               
                                                                                                                                    
справа № 585/3386/15-ц
 
провадження № 61-15143св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року у складі судді Євлах О. О. й ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня                  2017 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І. та на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року у складі судді Євлах О. О., й ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Семеній Л. І., Бойка В. Б., Шевченка В.А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2006 року між Акціонерним інноваційним банком (далі - АІБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому споживчий кредит у розмірі                  120 000 грн, шляхом зарахування коштів на його поточний рахунок, на термін до 19 грудня 2017 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит у порядку, встановленому кредитним договором, та сплатити відсотки за користування кредитним коштами у розмірі 16,5 %. При цьому, сторони домовилися, що процентна ставка може бути змінена за певних умов.
З метою забезпечення виконання боржником вказаного кредитного договору, між банком та ОСОБА_2 того ж дня було укладено договір поруки.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належно не виконував, внаслідок чого станом на 27 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 37 742,45 грн, яка складається з: 31 014,2 грн - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість - 7 377,74 грн; 2 033,35 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, у тому числі прострочена заборгованість - 1 526,71 грн;              1 440,22 грн - пеня за несвоєчасність погашення заборгованості за кредитом; 254,68 грн - пеня за несвоєчасність погашення заборгованості за процентами.
Ураховуючи наведене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з               ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на свою користь вказаний розмір кредитної заборгованості.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області           від 31 січня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», суд попередніх інстанцій, виходили з того, що банк належно не довів розміру заборгованості відповідачів, пославшись на висновок судової комісійної економічної експертизи від 15 вересня 2016 року № 383, відповідно до якого, за результатами проведеного дослідження заявлений у позовних вимогах банку розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2006 року документально не підтверджується.
 
Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року, стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 9 268 грн судових витрат по оплаті судової економічної експертизи. 
 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у задоволенні позову банку було відмовлено, тому позивач повинен компенсувати ОСОБА_1 судові витрати, які він поніс у зв`язку із проведенням судової експертизи в рамках цієї справи.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня                2017 року і передати питання про ухвалення додаткового рішення на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга, подана у березні 2017 року, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позову банку, пославшись на висновок судової комісійної економічної експертизи                від 15 вересня 2016 року та недоведеність розміру заборгованості, оскільки вказаний висновок не спростовує наявність між сторонами кредитних правовідносин, а суди належно не дослідили наданих банком доказів.
 
Касаційна скарга, подана у травні 2017 року, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно стягнули з банку витрати на проведення судової експертизи, оскільки відшкодуванню підлягають тільки ті судові витрати, які підтверджені документально, що не було встановлено судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу 
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, подану ПАТ «УкрСиббанк» у березні 2017 року, в якому вказує, що суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи і правильно її вирішили. Вважає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня                   2017 року та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області              від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області              від 13 квітня 2017 року.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу   Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду віл 21 жовтня 2019 року вказану справу за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року було призначено до розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду віл 28 жовтня 2019 року вказану справу за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року було призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
20 грудня 2006 року між АІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є                ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 11098548000, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 120 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, з терміном повернення до 19 грудня 2017 року.
 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором банком 20 грудня 2006 року було укладено договір поруки          № 78794 з ОСОБА_2 , відповідно до умов якого, остання поручилась перед банком за повне та своєчасне повернення кредиту.
 
За розрахунком банку у ОСОБА_1 , станом на 27 жовтня 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 37 742,45 грн, яка складається з:                   31 014,2 грн - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість - 7 377,74 грн; 2 033,35 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, у тому числі прострочена заборгованість - 1 526,71 грн; 1 440,22 грн - пеня за несвоєчасність погашення заборгованості за кредитом; 254,68 грн - пеня за несвоєчасність погашення заборгованості за процентами.
 
Відповідно до висновку судової комісійної економічної експертизи                        від 15 вересня 2016 року № 383 заявлена банком заборгованість документально не підтверджується.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк»підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
 
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку  ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
 
За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Частиною першою статті 11 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Частиною першою статті 10 ЦПК України 2004 року визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
 
Положенням частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
 
Безспірно встановивши, що ПАТ «УкрСиббанк» надав  ОСОБА_1  кредит у розмірі 120 000 грн за умовами кредитного договору від 20 грудня                    2006 року, апеляційний суд у порушення статей 212-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року належним чином не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не забезпечив повного та всебічного її розгляду, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам, не сприяв сторонам здійсненню їх процесуальних прав, належно не перевірив доводів банку про виникнення у боржника заявленої заборгованості, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.
 
Розрахунок заборгованості, а також інші докази, надані банком, апеляційним судом взагалі не досліджувалися, зазначивши лише про недоведеність заявленого розміру заборгованості за кредитним договором на підставі висновку експерта. Тобто, вирішуючи справу, апеляційний суд взяв до уваги виключно висновок судової комісійної економічної експертизи від 15 вересня 2016 року № 383, якою не було беззаперечно вказано на повну відсутність заборгованості відповідачів перед банком, та не досліджував інші надані банком докази у своїй сукупності.
 
Колегія суддів вважає безпідставним посилання апеляційного суду, як на підставу для відмови у задоволенні позову банку, на висновок                             судової комісійної економічної експертизи від 15 вересня 2016 року, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який не є для суду обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України 2004 року (частина шоста статті 147 ЦПК України 2004 року).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004 року).
 
При цьому апеляційний суд не надав оцінки доводам банку про те, що вказаний висновок експерта не містить чіткої відповіді про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 грудня                    2006 року, а також щодо інших невідповідностей цього висновку наданим доказам та умовам договору.
 
Порушенням норм матеріального та процесуального права апеляційним судом є те, що, встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних правовідносин, суд повністю відмовив у стягненні боргу через недоведеність розміру заборгованості, не дослідивши і не надавши правової оцінки усім зібраним у справі доказам.
 
Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, пославшись на недоведеність розміру кредитної заборгованості, формально відмовив у задоволенні позову банку, фактично самоусунувшись від розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості.
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, апеляційний суд не дослідив і не надав оцінку усім доводам позову та апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк», встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, не встановив розмір дійсної заборгованості позичальника перед банком чи достовірно її відсутності, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
При цьому, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня            2017 року, якою було залишено без змін додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року щодо стягнення з позивача витрат на проведення судової експертизи, необхідно також скасувати, передавши справу на новий розгляд до апеляційного суду, оскільки вирішення питання розподілу судових витрат без вирішення позову по суті, є передчасним.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк