Постанова                                      
Іменем України                                  
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 127/29932/18
 
провадження № 61-15171св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                     Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року у складі судді                 Федчишена С. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., Медвецького С. К.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов мотивувала тим, що 27 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір щодо визначення місця проживання та виконання обов`язків стосовно дитини ОСОБА_4 , який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу                   Гайдамакою О.В. й зареєстровано в реєстрі правочинів за № 741. 
 
Зазначала, що відповідно до вказаного договору сторони погодили, що дитина проживатиме разом з нею, а ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь дитини у розмірі 1/3 заробітку (доходу) до 05 числа кожного місяця шляхом їх перерахування на її розрахунковий рахунок. Однак, ці домовленості ОСОБА_2 не виконує, у результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. 
 
Вказувала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду                          від 16 листопада 2016 року у цивільній справі № 686/20257/16, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області                      від 09 лютого 2017 року, стягнуто із ОСОБА_2 на її користь на утримання ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів за договором в період      із 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року в розмірі 114 287,67 грн             та 16 706,06 грн - неустойки, а всього 130 993 гривні 73 копійки. 
 
Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області                       від 28 лютого 2018 року у цивільній справі № 127/22957/17 стягнуто                з ОСОБА_2 на її користь на утримання ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів за договором в розмірі 10 693,76 грн та неустойку в розмірі 3 275,55 грн за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року                 та заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 59 815,31 грн та неустойку              в розмірі 17 868,08 грн за період з 13 квітня 2016 року по 25 квітня           2017 року, а разом 91 652,70 грн. Відтак, з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором за період із 01 квітня 2013 року по 25 квітня 2017 року. 
 
Вказувала, що останнім днем за яким відбулось грошове стягнення по сплаті боргу із ОСОБА_2 було 25 квітня 2017 року. 
 
Посилалася на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2016 року справі № 686/20825/15-ц за позовом ОСОБА_2 до неї про розірвання договору, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2019 року, розірвано договір від 27 серпня 2012 року щодо визначення місця проживання дитини та виконання обов`язків стосовно дитини.
 
Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів в період з 26 квітня 2017 року по                      31 грудня 2018 року в розмірі 223 826,53 грн, неустойку за період з                        11 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 9 521,63 грн, що в цілому складає 233 348,16 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня       2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_4 , згідно з договором від 27 серпня 2012 року, заборгованість зі сплати аліментів за період з 10 жовтня 2018 року                          по 31 грудня 2018 року в розмірі 15 541,07 гривень, та неустойку                      в розмірі 4 443,75 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до ухвалення Верховним Судом постанови від 10 жовтня 2018 рокуу справі № 686/20825/15-ц була чинною ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня                 2017 року, відповідно до якої договір від 27 серпня 2012 року було розірвано. 
При повторному апеляційному розгляді, постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року про розірвання вказаного договору залишено без змін. 
 
Районний суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки з ОСОБА_2 було стягнуто за період  з 10 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача. Вказані аліменти стягувались згідно з виконавчим документом.
 
Крім того, суд погодився з розрахунком, наданим ОСОБА_2 , згідно                  з яким стягненню підлягають суми: за жовтень 2018 року - 3 161,01 грн,               за листопад 2018 року - 5 786,34 грн, за грудень 2018 року - 6 593,72 грн. Також суд визначив розмір неустойки, яка підлягає стягненню                         з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та складає 4 443,75 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення .
Рішення Вінницького міського суду від 10 квітня 2019 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив спірні правовідносини, застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
 
Апеляційний суд вважав, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню оскільки є тотожними доводам позовної заяви, що були розглянуті в повній мірі судом першої інстанції, та не свідчать про незаконність рішення суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У серпні 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 15 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справу призначено    до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішеннях суду не відповідають обставинам справи,     у зв`язку із чим підлягають скасуванню.
 
Зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що                  з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість зі сплати аліментів за період                 з 01 квітня 2013 року по 25 квітня 2017 року, а сформовані нею позовні вимоги були по 25 квітня 2017 року включно оскільки 26 квітня 2017 року набрала чинності ухвала Апеляційного суду Хмельницької області                   в цивільній справі № 686/20825/15-ц, якою позов ОСОБА_2                              про розірвання договору щодо визначення місця проживання та здійснення батьківських прав задоволено, зазначений договір розірвано.
 
Посилається на частину третю статті 653 ЦК України, відповідно до якої,  якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.
 
Вважає, що судами не враховано вказані положення ЦК України та те, що       у зв`язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 10 жовтня 2018 року про скасування ухвали Апеляційного суду Хмельницької області, договір щодо визначення місця проживання та здійснення батьківських прав,                    є чинним за період з 26 квітня 2017 року по 10 жовтня 2018 року. Отже, ОСОБА_2 зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати аліментів за вказаний період.
 
Вказує, що ОСОБА_2 з 26 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року отримав заробіток у розмірі 671 479,61 грн, отже його обов`язок зі сплати аліментів становить 223 826,53 грн.
 
Зазначає, що стягненню з ОСОБА_2 також підлягає пеня за період                    з 11 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року та становить                                    суму 9 521,63 грн.
 
Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 07 лютого 2009 року по 19 липня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку                      ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00016312259, сформованого 12 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, на підставі заяви батьків про зміну прізвища малолітньої дитини 23 січня 2016 року                                               № 26/02-05.06 прізвище дитини змінено з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ", при цьому прізвище матері також змінено з "ОСОБА_1" на " ОСОБА_1 ".
 
27 серпня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було укладено договір щодо визначення місця проживання, здійснення батьківських прав, виконання обов`язків батьком, який проживає окремо від доньки -                 ОСОБА_6 Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамакою О. В.                 та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 741.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області              від 16 листопада 2016 року у справі № 686/20257/16, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 114 287,67 грн та 16 706,06 грн неустойки, а всього 130 993,73 грн, вирішено питання розподілу судових витрат. Заборгованість в розмірі 130 993,73 грн із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року (1/3 заробітку                 згідно з умовами договору щодо визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьком                              від 27 серпня 2012 року).
 
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року встановлено, що борг ОСОБА_2 за договором від 27 серпня 2012 року  за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року становить                    144 963,04 грн, з яких: 124 981,43 грн - заборгованість зі сплати аліментів   та 19 981,61 грн - розмір неустойки.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня               2017 року в цивільній справі № 127/10659/17 в складі судді Гуменюка К. П. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку                    у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2017 року змінено в частині розміру частки стягнутих аліментів з 1/4 на 1/6 частку заробітку (доходу). У решті рішення залишено без змін.
 
Рішенням Вінницького міського суду від 28 лютого 2018 року в цивільній справі № 127/22957/17 стягнуто заборгованість зі сплати аліментів                         за договором щодо визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьком від 27 серпня                      2012 року за період з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2016 року в розмірі 10 693,76 грн та 3 275,55 грн неустойки (різниця коштів згідно з ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року                            та рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області              від 16 листопада 2016 року, які стягнуті з ОСОБА_2 ), а також стягнуто заборгованість зі сплати аліментів за вказаним договором за період               з 13 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року в розмірі 59 815,31 грн                         та 17 868,08 грн неустойки, всього стягнуто 91 625,70 грн.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області             від 13 жовтня 2016 року в цивільній справі № 686/20825/15-ц договір щодо визначення місця проживання дитини та виконання обов`язків стосовно дитини від 27 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_9                                    та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамакою О. В., зареєстрованого                        в реєстрі за № 741 розірвано.
 
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року               в цивільній справі № 686/20825/15-ц залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року про розірвання договору щодо визначення місця проживання та виконання обов`язків стосовно дитини - ОСОБА_4 від 27 серпня 2012 року.
 
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області                                      від 26 квітня 2017року в цивільній справі № 686/20825/15-ц скасовано, справу передано на новий розгляд до Хмельницького апеляційного суду.
 
Після повторного перегляду справи № 686/20825/15-ц Хмельницьким апеляційним судом від 15 січня 2019 року винесено постанову про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1                                    та про залишення в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду                         від 13 жовтня 2016 року про розірвання договору щодо визначення місця проживання та виконання обов`язків стосовно дитини - ОСОБА_4                від 27 серпня 2012 року.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини                       не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо                від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються                 у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Згідно із частиною першою статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір          та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.
Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. 
 
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня               2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним  перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
 
Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Статтею 419 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню                 не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій вважали, що скасована Верховним Судом ухвала Апеляційного суду Хмельницької області               від 26 квітня 2017 року втратила законну силу з моменту прийняття                      10 жовтня 2018 року постанови судом касаційної інстанції. Тобто,                          до 10 жовтня 2018 року була чинною ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року, якою договір щодо визначення місця проживання та здійснення батьківських прав було розірвано. 
 
При повторному апеляційному розгляді, постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 січня 2019 року залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду про розірвання зазначеного договору, отже апеляційний суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню лише за період, з 10 жовтня 2018 року                             до 31 грудня 2018 року. 
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає, що стягненню підлягають аліменти за період                      з 26 квітня 2017 року до 31 грудня 2018 року, оскільки позовні вимоги заявлено по 31 грудня 2018 року. 
З огляду на це доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень частини третьої статті 653 ЦК України є обґрунтованими, оскільки за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, про розірвання договору, останній є чинним за період                      з 26 квітня 2017 року по 10 жовтня 2018 року.
Такі висновки узгоджуються з положеннями статей 384 та 419 ЦПК України.
 
Отже, апеляційний суд неправильно визначив період, за який аліменти на утримання дитини підлягають стягненню та дійшов хибного висновку щодо періоду чинності ухвали Апеляційного суду Хмельницької області                     від 26 квітня 2017 року, відтак розмір аліментів слід перерахувати                         з 26 квітня 2017 року.
 
Перевіряючи оскаржувані рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що стягнення коштів на утримання              ОСОБА_4 повинно відбуватися з урахуванням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року у справі № 127/10659/17, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на утримання дитини              1/6 частини усіх видів доходу.
 
Враховуючи зміну періоду, за який аліменти на утримання дитини підлягають стягненню, перерахунку підлягають також суми пені                            за прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів на підставі статті 196 СК України.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Кривцова

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк