Постанова 
Іменем України 
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 754/5779/17-ц
провадження № 61-28549св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант»,
треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, державний реєстратор управління державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Ніколова Наталія Володимирівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду 
м. Києва від 14 липня 2017 року в складі судді Грегуля О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,
 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (далі - ТзДВ «СК «Мотор-Гарант»), треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, державний реєстратор управління державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Ніколова Н. В., про скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди і витрат на правову допомогу.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 07 квітня 2016 року працював у відповідача на посаді заступника директора з організації продажу ТзДВ «СК «Мотор-Гарант». Наказом відповідача від 10 червня 2016 року № 27-к з 11 червня 2016 року його було призначено виконуючим обов`язки директора ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» з повним обсягом повноважень, прав та обов`язків, що належать директору товариства. Під час перебування ним у відрядженні йому стало відомо про те, що згідно з рішенням учасників, зафіксованому у протоколі зборів учасників 
ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» від 10 квітня 2017 року, його достроково відкликано до закінчення терміну повноважень від виконання обов`язків директора з 11 квітня 2017 року та наказом відповідача його відкликано від виконання обов`язків директора товариства та доручено приступити до виконання своїх посадових обов`язків заступника директора з організації продаж. Вважав своє звільнення з посади директора товариства безпідставним та незаконним.
 
З урахуванням викладеного та зміни предмету позову,  ОСОБА_1 просив суд: скасувати рішення позачергових зборів учасників відповідача від 10 квітня 2017 року в частині дострокового відкликання позивача, як виконуючого обов`язки директора товариства до закінчення терміну його повноважень та обрання виконуючим обов`язки товариства терміном на один рік Тишечка В. В. ;
визнати незаконним наказ виконуючого обов`язки директора відповідача 
від 11 квітня 2017 року № 31-к «Про вступ на посаду виконуючого обов`язки директора ОСОБА_1 », яким відкликано від виконання обов`язків директора відповідача ОСОБА_1 ;
поновити на роботі на посаді директора відповідача;
зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; 
у порядку статті 368 ЦПК України 2004 року, примірник рішення направити в електронній формі департаменту реєстраційних послуг та державному реєстратору для негайного виконання та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру, щодо: скасування запису про дострокове відкликання з 
11 квітня 2017 року виконуючого обов`язки директора товариства 
ОСОБА_1 до закінчення терміну його повноважень та обрання виконуючого обов`язки директора товариства, терміном на один рік, Тишечка В. В. і внесення відомостей про поновлення на роботі на посаді директора відповідача 
ОСОБА_1 ; 
стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн - відшкодування моральної шкоди та 3 000,00 грн - відшкодування витрат на правову допомогу.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 
2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності належних та допустимих доказів того, що збори засновників товариства були проведені незаконно чи рішення суду не відповідає статуту товариства. Оскаржуваним рішення відповідача трудові відносини з позивачем не розірвані, а лише припинено виконання ОСОБА_1 обов`язків директора.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та позов задовольнити.
 
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Заявник вважав, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У листопаді 2017 року ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що відповідно до пункту 6.1 статуту відповідача вищим органом управління товариства є збори учасників товариства.
 
Відповідно до пункту 8.1. статуту відповідача, виконавчим органом товариства є директор, який обирається на строк, визначений загальними зборами учасників. Директором може бути особа, яка є учасником товариства. Директор вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, які належать до виключної компетенції зборів учасників, інших органів управління товариства, президента товариства. Збори учасників можуть ухвалити рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції директора. 
 
Пунктом 8.2 статуту відповідача передбачено, що збори учасників товариства можуть відкликати директора до закінчення терміну повноважень, зокрема з підстав, передбачених трудовим контрактом та чинним законодавством України.
 
Згідно із протоколом зборів учасників ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» від 10 червня 2016 року № 6/16, зборами учасників одноголосно вирішено призначити з 
11 червня 2016 року виконуючим обов`язки ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» 
ОСОБА_1 
 
Наказом директора товариства Карпенко О. П. від 10 червня 2016 року № 27-к, згідно з рішенням загальних зборів учасників, зафіксованим у протоколі № 6/16 зборів учасників ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» від 10 червня 2016 року, призначено ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» 
з 11 червня 2016 року.
 
Рішенням позачергових загальних зборів учасників ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» 
від 10 квітня 2017 року достроково відкликано виконуючого обов`язки директора товариства ОСОБА_1 Зобов`язано ОСОБА_1 приступити до виконання своїх основних посадових обов`язків заступника директора з організації продаж. Також прийнято рішення про обрання виконуючим обов`язки директора товариства терміном на один рік Тишечка В. В .
 
Наказом виконуючого обов`язки директора ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» 
Тишечко В. В. від 11 квітня 2017 року № 31-к, згідно з рішенням учасників, зафіксованим у протоколі зборів учасників ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» від 10 квітня 2017 року, відкликано від виконання обов`язків директора ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» ОСОБА_1 з 11 квітня 2017 року. Зобов`язано ОСОБА_1 приступити до виконання своїх основних посадових обов`язків заступника директора з організації продажів та призначено виконуючим обов`язки директора ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» Тишечка В. В. з 11 квітня 2017 року.
 
Наказом виконуючого обов`язки директора ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» 
Тишечка В. В. від 11 квітня 2017 року № 143, виданого на підставі рішення позачергових загальних зборів учасників ТзДВ «СК «Мотор-Гарант», згідно протоколу зборів від 10 квітня 2017 року про те, що печатки старого зразка (діючі до 10 квітня 2017 року) вважати недійсними, припинено використання всіх печаток старого зразка.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з додатковою відповідальністю урегульовано у низці нормативних актів, серед яких ЦК України, ГК України, Закон України 
від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські товариства» (далі - Закон № 1576-ХІІ).
 
Відповідно до частини четвертої статті 80 ГК України та частини першої статті 65 Закону № 1576-ХІІ товариством з додатковою відповідальністю є господарське товариство, статутний капітал якого поділений на частки визначених установчими документами розмірів і яке несе відповідальність за своїми зобов`язаннями власним майном, а в разі його недостатності учасники цього товариства несуть додаткову солідарну відповідальність у визначеному установчими документами однаково кратному розмірі до вкладу кожного з учасників.
 
Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи у управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
 
Згідно з частиною третьою статті 167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. 
 
Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у статті 10 Закону № 1576-ХІІ 
 
Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97  ЦК України). У товариствах, в яких законом чи установчими документами передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього ( статті 23 Закону № 1576-ХІІ).
 
Відповідно до статті 58 Закону № 1576-ХІІ вищим органом товариства з додатковою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.
 
У частині першій статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.
 
Компетенція загальних зборів учасників товариства з додатковою відповідальністю визначена у статті 59 Закону № 1576-ХІІ, яка також відсилає до статті 41 цього закону. Відповідно до зазначених норм до компетенції зборів товариства з додатковою відповідальністю належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів.
 
Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України виконавчий орган створюють загальні збори товариства. У частині 3 статті 99 ЦК України передбачено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо у установчих документах не визначені підстави їх усунення. 
 
Згідно статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору. 
 
За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
 
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
 
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
 
У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
 
Таким чином зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.
 
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.
 
Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17.
 
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив скасувати рішення позачергових зборів учасників відповідача від 10 квітня 2017 року в частині дострокового відкликання позивача, як виконуючого обов`язки директора товариства до закінчення терміну його повноважень та обрання виконуючим обов`язки товариства терміном на один рік Тишечка В. В. ; визнати незаконним наказ виконуючого обов`язки директора відповідача від 11 квітня 2017 року 
№ 31-к «Про вступ на посаду виконуючого обов`язки директора ОСОБА_1 », яким відкликано від виконання обов`язків директора відповідача ОСОБА_1 ;
поновити на роботі на посаді директора відповідача; зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
 
Встановлено, що оскаржуваними рішенням та наказом ТзДВ «СК «Мотор-Гарант» не звільнено позивача з роботи, а лише відкликано його від виконання обов`язків директора товариства та зобов`язано приступити до виконання своїх основних посадових обов`язків заступника директора з організації продаж. 
 
Ураховуючи вище зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір стосується порушення прав учасника на управління товариством, а не трудових прав керівника товариства.
 
Рішення загальних зборів товариства може бути оскаржено у судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство.
 
При вирішенні спорів, пов`язаних з порядком скликання і роботи загальних зборів товариства, визначенням правомочності її засідання, необхідно застосовувати положення установчих документів товариства.
 
Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
 
Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року в справі № 562/304/17.
 
Отже Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга 
ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі та роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з даними позовними вимогами у порядку, передбаченому ГПК України.
 
Керуючись статтями 409, 412, 416, 141 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року скасувати.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант», треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, державний реєстратор управління державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Ніколова Наталія Володимирівна, про скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - закрити.
 
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      Є. В. Коротенко
                                                                                       В. М. Коротун
                                                                                       В. П. Курило