Постанова                                    
Іменем України              
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 638/21181/15-ц
провадження № 61-28228св18
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,           Курило В. П.,            
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  Харківський національний університет радіоелектроніки,
особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету радіоелектроніки про визнання протиправними та скасування наказів, відновлення попереднього становища працівника,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 як представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова         від 21 березня 2016 року у складі судді Семіряд І. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року у складі колегії суддів:                    Котелевець А. В., Коваленко І. П., Піддубного Р. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати накази тимчасово виконуючого обов`язки ректора університету ОСОБА_2 від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки» та від 15 грудня 2015 року № 1192-К «Про внесення змін до наказу від 14 грудня 2015 року № 1176-К», допустити її до виконання посадових обов`язків. 
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що на підставі наказу ректора Харківського національного університету радіоелектроніки (далі - ХНУРЕ, університет) від 01 липня 2010 № 385-К з нею укладено контракт на строк з               02 вересня 2010 року до 01 вересня 2017 року, за умовами якого вона прийнята на роботу до університету на посаду проректора з науково-педагогічної роботи (далі - проректор НПР). 
Вищевказаними наказами її відсторонено від виконання посадових обов`язків проректора НПР з 15 грудня 2015 року, на час проведення перевірки стану фінансової діяльності університету з метою запобігання та протидії корупції. 
Вважаючи відсутніми підстави для відсторонення її від виконання посадових обов`язків проректора НПР, дії тимчасово виконуючого обов`язки ректора університету ОСОБА_2 упередженими і необ`єктивними, а  оскаржувані накази такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства у розумінні статті 46 КЗпП України, порушують її трудові права та інтереси, просила позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Дзержинський районний суд м. Харкова рішенням від 21 березня 2016 року позов задовольнив частково. Скасував пункт 3 наказу тимчасово виконуючого обов`язки ректора ХНУРЕ ОСОБА_2 від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки» у частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків проректора з науково-педагогічної роботи ХНУРЕ, допустив ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків. Вирішив питання про розподіл судових витрат у справі. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що хоча наказ від 14 грудня            2015 року № 1176-К обґрунтовано Законом України «Про запобігання корупції» (далі - Закон України № 1700-VІІ) з метою запобігання та протидії корупції і перевірки стану фінансової діяльності в університеті, проте він не містить посилання на конкретну правову норму цього Закону, яка б передбачала саме таке відсторонення працівника від виконання своїх посадових обов`язків, а також конкретно визначені в цьому Законі підстави, за наявністю яких керівником закладу освіти прийнято рішення про відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обов`язків.       
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Харківської області рішенням від 12 вересня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
Апеляційний суд мотивував рішення тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. 
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції
Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року скасував, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова                      від 21 березня 2016 року залишив в силі.
Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ мотивував свою ухвалу тим, що суд першої інстанції правильно вважав, що на позивача не поширюються положення Закону України «Про запобігання корупції», і на час винесення оскаржуваного наказу були відсутніми передбачені статтею 46 КЗпП України підстави для відсторонення її від виконання посадових обов`язків проректора з науково-педагогічної роботи університету.
Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд в основу обґрунтування рішення поклав докази, які надані відповідачем до суду апеляційної інстанції, а саме аудиторський звіт, залишивши поза увагою вимоги частини другої статті 303 ЦПК України (в чинній на час розгляду судами справи редакції) згідно з якою апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. При цьому не з`ясував та у рішенні не зазначив, чи були указані докази досліджені судом першої інстанції з порушенням встановленого порядку або в їх дослідженні було неправомірно відмовлено, чи є це нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами та якими саме.
У травні 2017 року ОСОБА_4 як представник ОСОБА_2 , який не приймав участі в розгляді справи, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 21 липня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року залишив без змін.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час видання оскаржуваного наказу позивач не займала посади тимчасово виконуючого обов`язки ректора університету, а тому не здійснювала та не могла здійснювати як посадова особа функцій, пов`язаних з фінансово-господарчою та кадровою діяльністю ХНУРЕ, оскільки не мала права підпису як перший керівник закладу освіти.
Доказів того, що на час видання оскаржуваного наказу існував конфлікт інтересів позивача в розумінні статті 1 Закону України № 1700-VІІ матеріали справи не містять.  
Відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обов`язків на час проведення перевірки суперечить вимогам статті 29 Закону України № 1700-VІІ, у якій зазначається про усунення особи від виконання завдання, а не відсторонення від виконання посадових обов`язків.
На ОСОБА_1 не поширюються положення Закону України № 1700-VІІ, а правовідносини, що склалися між сторонами, є трудовими, при прийнятті рішення про відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обов`язків були відсутні передбачені статтею 46 КЗпП України підстави для цього. 
Оспорюваний наказ в частині відсторонення від виконання посадових обов`язків позивача порушує трудові права ОСОБА_1 , не ґрунтується на вимогах закону, є незаконним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї, їх узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій 11 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_3 як представник ОСОБА_2  просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій є необґрунтованими та такими, які підлягають скасуванню, оскільки суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, висновки судів не відповідають обставинам справи, мають місце порушення норм матеріального і процесуального права, а також було застосовано закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
 
Позивача було усунуто від виконання обов`язків у зв`язку з надходженням інформації про наявність конфлікту інтересів, що призвело до спричинення збитків понад 20 млн грн. Вказані факти підтверджені при розгляді іншої справи за участю тих саме сторін, в якій позивач оскаржувала своє звільнення за невиконання умов контракту. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року, ухваленим у справі № 638/6881/16-ц, встановлено, що позивач була наділена адміністративно-розпорядчими функціями та була законним чином звільнена за результатами внутрішнього аудиту ХНУРЕ.
 
У зв`язку з відсутністю письмового повідомлення від позивача про наявність у неї конфлікту інтересів та не вжиття заходів для його усунення, тимчасово виконуючий обов`язки ректора, як безпосередній керівник позивача, зобов`язаний був вжити передбачені Законом України «Про запобігання корупції» заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Саме на виконання цього припису був виданий оскаржуваний наказ.
 
Фактично судами спір було розглянуто між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , хоча останній не був залучений до цього процесу. З цього приводу дивує позиція суду апеляційної інстанції, який прийняв та розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 . За таких умов, якщо суд встановив, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про його права, він мав закрити апеляційне провадження. Однак суд апеляційної інстанції розглянув скаргу по суті, чим фактично визнав факт, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права ОСОБА_2 . За таких умов, суд апеляційної інстанції зобов`язаний був скасувати рішення суду першої інстанції лише з цих підстав та відмовити в позові.
 
Спірні правовідносини регулюються виключно спеціальним законом, а саме Законом України «Про запобігання корупції», який визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. В цій справі, жодного факту посягання на трудові права позивача виявлено не було, оскільки вона не була позбавлена прав, а відсторонена від виконання тільки обов`язків.
Відстороняючи ОСОБА_1 від виконання обов`язків проректора, ректор виконував свій прямий обов`язок щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів.
 
09 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1  на касаційну скаргу мотивоване тим, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року є законним і обґрунтованим. Суд першої інстанції всебічно та в повній мірі дослідив наявні у справі докази, правильно вказавши, що правовідносини, які виникли між проректором з науково-педагогічної роботи ОСОБА_1 і навчальним закладом - ХНУРЕ є трудовими.
 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. 
 
Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду               м. Харкова у справі № 638/21181/15-ц, є законною і обґрунтованою, оскільки суд апеляційної інстанції під час судового розгляду ретельно перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 і вимог, заявлених у суді першої інстанції, застосував норми матеріального та процесуального закону, що призвело до ухвалення законного рішення, яке ґрунтується на вимогах Цивільного процесуального кодексу України, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.
 
Правовідносини, які склалися між сторонами, є трудовими. Відсторонення позивача від виконання своїх посадових обов`язків на час проведення перевірки стану фінансової діяльності в університеті з метою запобігання та протидії корупції суперечить вимогам статті 29 Закону України «Про запобігання корупції», у якій зазначається про усунення особи від виконання завдання, а не відсторонення від виконання посадових обов`язків. 
 
Доказів того, що на час видання оскаржуваного наказу існував конфлікт інтересів ОСОБА_1 в розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. 
 
Суд апеляційної інстанції також встановив, що при прийнятті рішення про відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов`язків були відсутні підстави, передбачені статтею 46 КЗпП України. 
 
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дзержинського районного суду м. Харкова.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах Є Верховний Суд.
 
21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі наказу ректора університету від 01 липня 2010 року № 385-К з ОСОБА_1 укладено контракт на строк із 02 вересня 2010 року до 01 вересня 2017 року, згідно з яким її прийнято на роботу до університету на посаду проректора з науково-педагогічної роботи.
Згідно з посадовою інструкцією проректора з науково-педагогічної роботи, затвердженою ректором університету 27 червня 2012 року, та з якою під особистий підпис була ознайомлена ОСОБА_1 , остання здійснює свої права та виконує службові обов`язки на посаді проректора з науково-педагогічної роботи університету.
Наказом тимчасово виконуючого обов`язки ректора університету ОСОБА_2 від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки», зокрема пункт 3 наказу, та наказом від 15 грудня 2015 року № 1192-К «Про внесення змін до наказу ХНУРЕ від 14 грудня 2015 року № 1176-К» ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків проректора з науково-педагогічної роботи університету з 15 грудня 2015 року на час проведення перевірки стану фінансової діяльності університету з господарської, наукової, навчальної діяльності та міжнародного співробітництва до 15 квітня 2016 року, тобто до закінчення створеної цим же наказом комісійної службової перевірки. 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до  законів,  чинних  на  час  вчинення  окремих 
процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга   підлягає 
задоволенню частково з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України(в чинній на час розгляду апеляційним судом редакції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.
Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.
При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 - особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки.
30 травня 2017 року   ОСОБА_4 як представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалене у цій справі рішення суду першої інстанції від 21 березня 2016 року, мотивуючи її тим, що ОСОБА_2 не було залучено до участі в розгляді справи,  хоча цим рішенням фактично вирішено питання про його права та обов`язки, незалучення до участі ОСОБА_2 в цій справі позбавило його можливості навести власні заперечення проти позову, оскільки рішення в цій справі має вирішальне значення при вирішенні питання чи мав місце факт порушення законодавства про працю, тобто вчинення    ОСОБА_2 кримінального правопорушення. 
 
Предметом спору у цій справі є визнання протиправними та скасування наказів тимчасово виконуючого обов`язки ректора університету ОСОБА_2                              від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки» та від 15 грудня 2015 року № 1192-К «Про внесення змін до наказу від 14 грудня 2015 року                    № 1176-К».  
 
Університет, з яким позивач перебувала у трудових відносинах, скористався своїм правом, наданим йому Конституцією України та процесуальним законодавством України, на апеляційний та касаційний перегляд рішення суду першої інстанції, а ректор університету є його органом управління, який діє не у власних а в інтересах університету.
 
Переглядаючи справу по суті та постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 , поданої його представником ОСОБА_4 , як особи, яка не брала участі в розгляді справи, апеляційний суд не встановив та в рішенні не зазначив, про які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки              ОСОБА_2 вирішив суд першої інстанції, та за наслідками встановлення таких фактів не ухвалив рішення яке б відповідало вимогам ЦПК України. Апеляційний суд встановивши, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не приймала участі в розгляді справи - закриває апеляційне провадження, якщо навпаки -скасовує рішення суду першої інстанції лише з цих підстав та відмовляє в позові, оскільки норми ЦПК України як в чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду так і в діючій редакції не передбачають можливості залучення до участі в розгляді справи на стадії апеляційного провадження особи, яка не приймала участі в розгляді справи у суді першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги в зазначеній частині.
 
За таких умов, Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення  норм  процесуального  права  допущені  тільки  цим судом.  У  всіх  інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 як представника ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
 Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
 
В. М. Коротун
 
В. П. Курило