ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
2 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 373/958/16
провадження № 61-2456св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макро Поіс Плюс», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл»,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Сушко Л. П., Кулішенка Ю. М., Яворського М. А., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макро Поіс Плюс» (далі - ТОВ «Макро Поіс Плюс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл» (далі - ТОВ «Бел Оіл»), про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
В обґрунтування позову зазначили, що є батьками ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вибуху у підвальному приміщенні автозаправного комплексу «БРСМ-Нафта», розташованого по провулку 1-му Комунарському , 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області на 45-му кілометрі траси Бориспіль-Дніпропетровськ. 
Причиною смерті стали переломи численних ділянок тіла, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 56 від 23 квітня 2014 року. Згідно з актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку за формою Н-5 від 25 червня 2014 року, затвердженим головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України,  ОСОБА_3 вважається таким, що загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Автозаправний комплекс БРСМ-Нафта» загальною площею 476,6 кв.м, розташований по провулку 1-му Комунарському, 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області , на праві власності належить ТОВ «Макро Поіс Плюс». ТОВ «Бел Оіл» здійснював експлуатацію цього комплексу на підставі договору оренди від 4 січня 2011 року, згідно з яким в оренду передано частину будівель комплексу загальною площею 245,84 кв.м. 
Позивачі зазначають, що  ОСОБА_3 був талановитою, цілеспрямованою, наполегливою людиною, вів активний спосіб життя, за місцем роботи і навчання користувався авторитетом і повагою, його професіональні і людські якості високо цінувались керівництвом і оточуючими. Смерть сина безповоротно змінила їх звичний спосіб та уклад життя, вони емоційно та морально спустошені. 
Посилаючись на зазначене, просили стягнути з ТОВ «Макро Поіс Плюс» у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, по 1 000 000 гривень на користь кожного. 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та  мотиви їх прийняття
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 жовтня 2017 року, ухваленим у складі судді Керекези Я. І., позов задоволено частково. 
Стягнено з ТОВ «Макро Поіс Плюс» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, по 250 000 гривень на користь кожного. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався статтями 1167, 1168, 1187 ЦК України і положеннями Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» та виходив з доведеності того, що автозаправний комплекс переданий у користування ТОВ «Бел Оіл» не повністю, тому ТОВ «Макро Поіс Плюс» як особа, якій на праві власності належить це майно і яка володіла його частиною на момент події, повинна відшкодувати завдану позивачам моральну шкоду, визначену судом у розмірі по 250 000 гривень кожному із батьків ОСОБА_3 . 
Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 жовтня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до аварії на автозаправному комплексі призвели дії працівників ТОВ «Бел Оіл», яке на момент події правомірно володіло і експлуатувало цей комплекс, тому власник ТОВ «Макро Поіс Плюс» є неналежним відповідачем, оскільки не здійснювало господарську діяльність із використанням автозаправного комплексу і не є завдавачем шкоди. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У січні 2018 року  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просили рішення апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 жовтня 2017 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
Заявники зазначають, що у справі є достатньо доказів на підтвердження того, що автозаправний комплекс повністю із володіння ТОВ «Макро Поіс Плюс» не вибув і у володіння орендаря ТОВ «Бел Оіл» не перейшов. 
На думку заявників, суд першої інстанції правильно оцінив подані сторонами докази, які мають суттєві розбіжності щодо площі переданого в оренду майна і дати такої передачі, та обґрунтовано послався на недостовірність цих доказів і недоведеність того, що ТОВ «Бел Оіл» передано в оренду всю автозаправку площею 476,6 кв.м. Натомість суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв до уваги такі докази та помилково поклав їх в основу рішення. 
Суд апеляційної інстанції, як вважають заявники, не врахував того, що автозаправний комплекс прийнятий в експлуатацію площею 223,9 кв.м, а свідоцтво про право власності видане на комплекс площею 476,6 кв.м, що свідчить про здійснення власником самочинної добудови у виді підвального приміщення, яке не ведене в експлуатацію, тому не може бути предметом оренди. 
Вказують, що згідно з договором оренди між ТОВ «Макро Поіс Плюс» і ТОВ «Бел Оіл» предметом оренди є лише нежитлові приміщення площею 245,84 кв.м, а додатково подані відповідачем документи із зазначенням про передачу в оренду усього комплексу є недостовірними та підробленими. Вважають, що автогазозаправний пункт, з причини порушення монтажу якого і стався вибух, не був переданий в оренду і перебував у володінні ТОВ «Макро Поіс Плюс».
На думку заявників, утримання механізмів та обладнання автозаправного комплексу також є діяльністю, що створює підвищену небезпеку, і за законодавством покладається на власника, тому нездійснення відповідачем господарської діяльності на автозаправці не має правового значення. 
Позиція інших учасників справи
У березні 2018 року ТОВ «Макро Поіс Плюс» подало відзив на касаційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів. Зазначило, що спеціальним розслідуванням комісії, призначеної наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, встановлено, зокрема, вину співробітників ТОВ «Бел Оіл» в аварії, яка сталася на автозаправці; будь-яких даних щодо причетності ТОВ «Макро Поіс Плюс» або його працівників до цієї аварії не встановлено, тому суд апеляційної станції дійшов правильного висновку про те, що товариство є неналежним відповідачем.  
Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи 
Апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У період із 27 вересня 2007 року ОСОБА_3 працював у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод»; позитивно характеризувався за місцем свого навчання, проживання, роботи.
З копії наказу директора ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» № 23 від 18 квітня 2014 року суд встановив, що провідного інженера відділу реалізації продукції для метрополітенів ОСОБА_3 відправлено у відрядження на період з 22 по 23 квітня 2014 року до міста Києва (КП «Київськй метрополітен»).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у підвальному приміщенні автозаправного комплексу «БРСМ-Нафта», розташованого по провулку 1-му Комунарському, 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області на 45-му кілометрі траси Бориспіль-Дніпропетровськ, стався вибух.
У вказаній аварії ОСОБА_3 загинув; відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 23 квітня 2014 року смерть настала внаслідок переломів численних ділянок тіла, а причиною смерті є вибух інших матеріалів або засобів.
Автозаправний комплекс загальною площею 476,60 кв.м, який побудований у 2010 році, належить на праві приватної власності ТОВ «Макро Поіс Плюс».
Даний комплекс введений в експлуатацію на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації № 2152 від 11 березня 2011 року та сертифіката відповідності № 00002152, виданого Інспекцією ДАБК у Київській області від 18 березня 2011 року.
Зазначені документи зберігались безпосередньо на автозаправці та були знищені внаслідок вибуху. Згідно з листом Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області № 667/109/1010/01-17 від 20 лютого 2017 року ТОВ «Бел Оіл» та ТОВ «Макро Поіс Плюс» із заявами про втрату, пошкодження та знищення документів внаслідок вибуху на автозаправному комплексі до правоохоронних органів не звертались.
Відповідно до договору оренди № 04/0111-20 від 4 січня 2011 року ТОВ «Макро Поіс Плюс» передало ТОВ «Бел Оіл» у користування автозаправну станцію, розташовану по провулку 1-му Комунарському, 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області , яка включає нежитлові приміщення загальною площею 245,87 кв.м і паливно-роздавальні колонки. Договір укладений строком  на 35 місяців з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. 
Вказаний акт ТОВ «Макро Поіс Плюс» та ТОВ «Бел Оіл» підписали 19 травня 2011 року. Цього ж дня вони уклали додаткову угоду № 1, відповідно до якої пункт 1.1 договору викладено у новій редакції, а саме узгоджено, що орендодавець передає орендарю за плату на певний строк у користування автозаправний комплекс, розташований по провулку 1-му Комунарському , 33 у м. Переяслав- Хмельницький Київської області , який включає в себе нежитлові приміщення загальною площею 245,87 кв.м та паливно-роздавальні колонки.
З довідки ТОВ «Макро Поіс Плюс» від 1 липня 2016 року суд встановив, що згідно з даними бухгалтерського обліку у період із 19 травня 2011 року по 22 квітня 2014 року товариство не здійснювало господарську діяльність, пов`язану з виробництвом, зберіганням або торгівлею паливно-мастильними матеріалами. Товариство самостійно не здійснювало цілеспрямовану експлуатацію належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, в тому числі автозаправного комплексу по провулку 1-му Комунарському , 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області .
Відповідно до відомості щодо розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції за видами економічної діяльності за 2014 рік ТОВ «Макро Поіс Плюс» здійснювало діяльність із надання в оренду та в експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 
Відповідно до відповіді Територіального управління державної служби гірничого нагляду   та   промислової   безпеки   України у Київській області та м. Києві № 04-10/1760 від 9 квітня 2015 року автозаправний комплекс ТОВ «Бел Оіл» по провулку 1-му Комунарському, 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської областізареєстрований у Державному реєстрі об`єктів підвищеної небезпеки за номером 32.383 та відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки другого класу небезпеки.
Оцінивши чеки за січень 2014 року, які видавалися автозаправним комплексом, суд встановив, що вони видані ТОВ «Бел Оіл», провулок 1-й Комунарський, 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області.
Згідно з актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався о 8 годині 40 хвилин 22 квітня 2014 року у ТОВ «Бел-Оіл», затвердженого головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, нещасний випадок, що стався з працівниками ТОВ «Бел Оіл» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , працівниками ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , працівником газети «Нова доба» ОСОБА_11 , працівником ТОВ «Укрлогістіка» ОСОБА_12 , відбувся у робочий час на території автомобільного заправного комплексу ТОВ «Бел Оіл» під час виконання потерпілими їх трудових обов`язків.
Даним актом визначено коло осіб, діяльність або бездіяльність яких призвела до даного нещасного випадку: директор Приватного підприємства «Єврогазсервіс» ОСОБА_13 , директор ТОВ «Бел Оіл» ОСОБА_14 , головний інженер ТОВ «Бел Оіл» ОСОБА_15 , заступник директора ТОВ «Бел Оіл» ОСОБА_16 , помічник оператора ТОВ «Бел Оіл» ОСОБА_17 , старший оператор ТОВ «Бел Оіл» ОСОБА_5 , директор Приватного підприємства «Похилько Т. Б.» ОСОБА_18 , експерт технічний з промислової безпеки Державного підприємства «Український центр підтвердження відповідності «Промбезпека» ОСОБА_19 і експерт технічний з проведення технічного огляду Державного підприємства «Український центр підтвердження відповідності «Промбезпека» ОСОБА_23.  
Представники ТОВ «Бел Оіл» визнають, що на момент аварії товариству підпорядковувався весь автозаправний комплекс; допитані судом першої інстанції свідки - працівники автозаправки також підтвердили, перебували у трудових відносинах саме з ТОВ «Бел Оіл».
Також апеляційний суд встановив, що ТОВ «Бел Оіл» виплатило родині ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 500 000 гривень.
Нотаріально посвідченою заявою від 11 липня 2014  року ОСОБА_1 підтвердила, що ТОВ «Бел Оіл» відшкодувало на її користь та на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 суму завданих збитків у розмірі 500 000 гривень у повному обсязі. Дана сума визначена самими потерпілими шляхом переговорів та є остаточною. Жодних матеріальних та моральних претензій до ТОВ «Бел Оіл» вони не мають.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (стаття 1168 ЦК України).
Стаття 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки, визначені Законом України «Про об`єкти підвищеної небезпеки».
Згідно зі статтею 1 цього Закону суб`єктом господарської діяльності для його цілей є юридична або фізична особа, у власності або у користуванні якої є хоча б один об`єкт підвищеної небезпеки. 
Відповідно до статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб`єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що завдана шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
За загальним правилом, закріпленим у статтях 1167, 1187 ЦК України та у статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», шкода відшкодовується особою, яка її завдала.  
Стаття 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» покладає відповідальність за завдану шкоду на власника або правомірного користувача об`єкта підвищеної небезпеки в залежності від того, хто здійснював його використання на момент заподіяння шкоди. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що на момент аварії 22 квітня 2014 року автозаправний комплекс по провулку 1-му Комунарському, 33 у м. Переяслав- Хмельницький Київської області перебував у користуванні ТОВ «Бел Оіл» на умовах оренди і саме це товариство здійснювало його експлуатацію відповідно до цільового призначення, тобто володіло і використовувало об`єкт підвищеної небезпеки.
Обставин, які б свідчили про те, що ТОВ «Макро Поіс Плюс» здійснювало будь-яку діяльність, пов`язану ізвикористанням за призначенням, зберіганням або утриманням цього автозаправного комплексу, судом не встановлено. 
Положення статей 1167, 1187 ЦК України не покладають відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, на власника, який безпосередньо не здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. За змістом цих статей відповідальність покладається на особу, яка у момент завдання шкоди правомірно володіла відповідним об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створювало підвищену небезпеку, тобто на завдавача шкоди. 
Встановивши, що використання автозаправного комплексу по провулку 1-му Комунарському, 33 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області на момент аварії здійснювало ТОВ «Бел Оіл» і дана подія настала частково з вини працівників цього товариства, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених статтями 1167, 1187 ЦК України, статтею 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» правових підстав для покладення відповідальності за завдану позивачам шкоду на власника комплексу ТОВ «Макро Поіс Плюс» і обґрунтовано відмовив у позові.
Посилання заявників на те, що автозаправний комплекс повністю із володіння ТОВ «Макро Поіс Плюс» не вибув і у володіння орендаря ТОВ «Бел Оіл» не перейшов, касаційний суд відхиляє. 
Суд апеляційної інстанції оцінив подані сторонами докази у взаємному зв`язку і встановив, що ТОВ «Макро Поіс Плюс» передало ТОВ «Бел Оіл» в оренду автозаправний комплекс, який останнім використовувався за призначенням, у той час як ТОВ «Макро Поіс Плюс» жодної господарської діяльності із використанням цього об`єкта не здійснювало. 
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням об`єктів, які створюють підвищену небезпеку. У даній справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що після передачі автозаправного комплексу в оренду ТОВ «Макро Поіс Плюс» будь-яким чином використовувало чиутримувало певну його частину, у тому числі підвальне приміщення; за наслідками спеціального розслідування, проведеного на виконання наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 58 від 23 квітня 2014 року, не встановлено причетності будь-яких працівників ТОВ «Макро Поіс Плюс» до діяльності автозаправного комплексу та до аварії, яка відбулася. 
За таких обставин твердження про те, що автозаправний комплекс повністю із володіння ТОВ «Макро Поіс Плюс» не вибув і товариство вважається тим, що здійснювало діяльність, яка є джерелом підвищеної небезпеки, помилкові. 
Посилання заявників на те, що подані відповідачем докази мають суттєві розбіжності щодо площі переданого в оренду майна і дат такої передачі, що свідчить про їх недостовірність і недоведеність передачі в оренду ТОВ «Бел Оіл» комплексу площею 476,6 кв.м., зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи. 
Суд апеляційної інстанції у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив зазначені докази і результати такої оцінки виклав у рішенні, вказавши, що такі розбіжності не спростовують дійсності договору оренди № 04/0111-20 від 4 січня 2011 року і встановлених обставин щодо використання автозаправного комплексу за призначенням саме ТОВ «Бел Оіл»; касаційний суд, який у межах касаційної скарги перевіряє лише правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Доводи заявників щодо прийняття автозаправного комплексу в експлуатацію з площею 223,9 кв.м та подальшу його самочинну добудову до площі 476,6 кв.м без введення цієї добудови в експлуатацію, касаційний суд відхиляє, оскільки згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Макро Поіс Плюс» на праві власності належить автозаправний комплекс площею 476,6 кв.м. 
Крім того, у даній справі можливі порушення при прийнятті цього об`єкта в експлуатацію не мають правового значення, так як для покладення на особу обов`язку з відшкодування шкоди, у тому числі моральної, встановленню підлягають здійснення такою особою діяльності, яка є джерелом підвищеної небезпеки, та причинний зв`язок між її неправомірними діями і завданою шкодою. 
Твердження заявників про те, що автогазозаправний пункт, з причини порушення монтажу якого і стався вибух, не був переданий в оренду і перебував у володінні ТОВ «Макро Поіс Плюс», касаційний суд вважає помилковими. 
Поняття автозаправної станції включає комплекс будівель, споруд, технологічного обладнання, які призначені для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним авто/мототранспорту, у той час як автозаправним комплексом є автозаправна станція із додатковими об`єктами сервісного обслуговування водіїв, пасажирів і автотранспорту. 
Передача ТОВ «Макро Поіс Плюс» в оренду ТОВ «Бел Оіл» автозаправного комплексу без деталізованого опису конкретних об`єктів, які він включає, не свідчить про те, що автогазозаправний пункт, який вибухнув, не передавався в оренду, оскільки призначене для заправлення автотранспорту технологічне обладнання є складовим елементом автозаправної станції. Будь-яких доказів того, що протягом перебування автозаправного комплексу в оренді ТОВ «Бел Оіл» його автогазозаправний пункт залишився у володінні і на утриманні ТОВ «Макро Поіс Плюс», позивачами не надано, натомість відповідач подав докази на підтвердження того, що жодної господарської діяльності із використанням зазначеної автозаправки не здійснював. 
Посилання заявників на те, що власник зобов`язаний утримувати механізми та обладнання автозаправного комплексу у належному стані, тому нездійснення відповідачем господарської діяльності на автозаправці не має правового значення, касаційний суд відхиляє. 
За загальним правилом, встановленим у статті 776 ЦК України, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладений ТОВ «Бел Оіл» і ТОВ «Макро Поіс Плюс» договір оренди не покладав на власника будь-якого обов`язку з утримання і обслуговування орендованого об`єкта протягом договору оренди, натомість у пункті 5.2 договору прямо зазначено, що утримання орендованого майна є обов`язком орендаря. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про  захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін. 
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | В. О. Кузнєцов  В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук  М. Ю. Тітов