ПОСТАНОВА
Іменем України

10 жовтня 2019 року 
Київ

справа №826/6912/16
адміністративне провадження №К/9901/48523/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
за участю: 
секретаря судового засідання Фрідманн Н.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Христової М.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №826/6912/16
за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: Кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури Київської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2018 року, ухвалене суддею Каракашьяном С.К.,
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Троян Н.М., суддів: Костюк Л.О., Твердохліб В.А.,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
У квітні 2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (надалі - відповідач, ВКДКА), третя особа: Кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури Київської області, ОСОБА_2 , де просив:
визнати протиправним та скасувати  рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 25 лютого 2016 року № ІІ-003/2016; 
зобов`язати Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури прийняти нове рішення та порушити дисциплінарну справу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є безпідставним та прийнято з порушенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки прийнято лише на підставі пояснень адвоката ОСОБА_2, без врахування об`єктивних даних, без оцінки поданих позивачем документів, та, прийнявши до уваги лише той факт, що кримінальне провадження відносно адвоката ОСОБА_2 закрито.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про вчинення адвокатом дисциплінарного проступку, який полягав в порушенні правил адвокатської етики зводяться до вчинення адвокатом дій, які позивачем кваліфіковано як злочин. На думку суду, вимагаючи притягти особу до відповідальності за діяння, які сам позивач вважає злочином, в якості доказів вчинення такого діяння позивачем має бути надано вирок суду, оскільки до винесення вироку особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, в силу прямих приписів Конституції України.
А оскільки позивачем таких доказів не надано, про їх наявність не повідомлено, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 січня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначив, що Вища кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури у своєму рішенні від 25 лютого 2016 року № ІІ -003/2016 вірно відзначила, що викладені в заяві ОСОБА_1 факти протиправної поведінки громадянина ОСОБА_2 були предметом перевірки під час проведення досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013100140001017 від 08 липня 2015 року, однак не знайшли свого підтвердження, про що свідчить закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції.
20 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі № 826/6912/16, в якій просив скасувати вказані судові рішення з підстав порушення норм процесуального та матеріального права.
В обґрунтування посилався, що судом не було досліджено всі докази, а за основу прийнято лише побічна інформація. Так, ні відповідач, ні суд не розглядали подану позивачем скаргу на поведінку адвоката по суті, а в основі своїх рішень спирались на той факт, що є постанова закриття кримінального провадження, яке до цього часу не закрито.
На думку скаржника судом зроблено хибний висновок про те, що в основу скарги на поведінку адвоката покладено кримінальне провадження та проведення неправомірних дій адвоката ОСОБА_2 і зовсім не проаналізовано поведінку адвоката.
В контексті порушення судом норм процесуального права скаржник посилався на не дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказах, що свідчить про розгляд справи не за принципом всебічного та повного розгляду, та не наведення у судових рішеннях мотивів із наданням відповідей на його аргументи, що є порушенням принципу справедливого судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду (суддя - доповідач - Стрелець Т.Г.) від 27 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі № 826/6912/16.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21 червня 2019 року № 794/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Стрелець Т.Г. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 30 вересня 2019 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 жовтня 2019 року.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги касаційної скарги  та просив їх задовольнити. Пояснював, що фактично був виселеним не правовими методами за участю адвоката ОСОБА_2 із будинку, де він проживав разом із колишньою цивільною дружиною без реєстрації шлюбу, до вирішення цивільного спору про його поділ, який розглядається Васильківським районним судом. Внаслідок чого його особисті речі не були йому повернуті, як залишаються не повернутими і до цього часу. Обурювався поведінкою адвоката ОСОБА_2 під час означених подій, який надавав його колишній дружині правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги. Вказував, що адвокат погрожував йому та принижував його, чому є численні свідки. А також зазначав, що у цьому спорі адвокат переслідував особисті майнові інтереси, оскільки він в даний момент проживає в спірному житловому будинку,  хоча майновий спір судом до цього часу не вирішений.
Позиція інших учасників справи.
Від третіх осіб Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області та адвоката ОСОБА_2 письмових відзивів на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до частини 4 статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи. 
Від Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури надійшов відзив на касаційну скаргу, де просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
В обґрунтування відзиву посилалися, що підставою для винесення рішення ВКДКА від 25 лютого 2016 року № ІІ-003/2016 стала відсутність в діях адвоката ознак вчинення адвокатом дисциплінарного проступку, що підтверджується, зокрема, матеріалами дисциплінарної справи, які були предметом розгляду під час дисциплінарного провадження.
Зауважили, що рішення від 25 лютого 2016 року № ІІ-003/2016 саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості  реалізувати йому належні права або шляхом покладення на нього будь - якого обов`язку, а відтак останнє по суті безпосередньо не порушує права та інтереси позивача. 
В судовому засіданні представник ВКДКА проти задоволення касаційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні.
Установлені судами фактичні обставини справи.
23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, в якій вказав на неправомірну, на думку позивача, поведінку адвоката ОСОБА_2 , яка полягала в незаконному проникненні в будинок, викидання з будинку особистих речей скаржника, вивезення речей скаржника та будівельних матеріалів.
Рішенням дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23 вересня 2015 відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .
Вказане рішення мотивовано відсутністю достатніх даних, які б свідчили про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку у вигляді порушення присяги адвоката України та Правил адвокатської етики, у зв`язку з чим, відсутні підстави для порушення дисциплінарної справи.
21 жовтня 2015 року до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшла скарга ОСОБА_1 на вищезазначене рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області.
Рішенням Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 25 лютого 2016 року №ІІ-003/2016 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23 вересня 2015 року- без змін.
Приймаючи оскаржуване рішення, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури виходила з того, що поведінка адвоката ОСОБА_2 . розцінюється скаржником як порушення Присяги адвоката України щодо дотримання принципів верховенства права, законності та Правил адвокатської етики.
Разом з тим, у оскаржуваному рішенні зазначено, що дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, відмовляючи в порушенні дисциплінарної справи відносно ОСОБА_2 правильно вказала на відсутність достатніх даних, які б свідчили про наявність і діях адвоката ознак дисциплінарного проступку у вигляді порушення присяги адвоката України та Правил адвокатської етики.
Вважаючи рішення від 25 лютого 2016 року № ІІ-003/2016 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Установлені судами фактичні обставини справи.
23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, в якій вказав на неправомірну поведінку адвоката ОСОБА_2 , яка, на його думку полягає у намаганні адвоката вирішити майновий спір скаржника з цивільною дружиною останнього поза правовим полем на користь цивільної дружини скаржника шляхом незаконного проникнення у спільно збудований будинок, викидання з будинку особистих речей скаржника, вивезення в невідомому напрямку будівельних матеріалів та інструментів.
Рішенням дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23 вересня 2015 відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .
Вказане рішення мотивовано відсутністю достатніх даних, які б свідчили про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку у вигляді порушення присяги адвоката України та Правил адвокатської етики, у зв`язку з чим, відсутні підстави для порушення дисциплінарної справи.
21 жовтня 2015 року до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшла скарга ОСОБА_1 на вищезазначене рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області.
Рішенням Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 25 лютого 2016 року №ІІ-003/2016 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23 вересня 2015 року - без змін.
Приймаючи оскаржуване рішення, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури виходила з того, що поведінка адвоката ОСОБА_2 . розцінюється скаржником як порушення Присяги адвоката України щодо дотримання принципів верховенства права, законності та Правил адвокатської етики.
Разом з тим, у оскаржуваному рішенні зазначено, що дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, відмовляючи в порушенні дисциплінарної справи відносно ОСОБА_2 правильно вказала на відсутність достатніх даних, які б свідчили про наявність і діях адвоката ознак дисциплінарного проступку у вигляді порушення присяги адвоката України та Правил адвокатської етики.
Вважаючи  рішення від 25 лютого 2016 року № ІІ-003/2016 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 2 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.
Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів (стаття 4 цього Закону).
Відповідно до статті 21 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний: 1) дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; 2) на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; 3) невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів; 4) підвищувати свій професійний рівень; 5) виконувати рішення органів адвокатського самоврядування; 6) виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з    підстав, передбачених цим Законом.
Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.
Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.
Згідно зі статтею 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
Положеннями статті 37 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що дисциплінарне провадження складається з таких стадій: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.
Згідно з частиною другою статті 38 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час проведення перевірки член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право опитувати осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми    власності та підпорядкування, громадських об`єднань, фізичних осіб необхідну для проведення перевірки інформацію, крім інформації з обмеженим доступом.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, фізичні особи, яким надіслано запит члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати відповідну інформацію, копії документів.
За результатами перевірки відомостей членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури складається довідка, яка має містити викладення обставин, виявлених під час перевірки, висновки та пропозиції щодо наявності підстав для порушення дисциплінарної справи.
Заява (скарга) про дисциплінарний проступок адвоката, довідка та всі матеріали перевірки подаються на розгляд дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (частина третя статті 38 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Приписами статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено порядок дій при вчинені наступної стадії дисциплінарного провадження - порушення дисциплінарної справи, - згідно з якими за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката.
Рішення про порушення дисциплінарної справи з визначенням місця, дня і часу її розгляду чи про відмову в порушенні дисциплінарної справи надсилається або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. До рішення про порушення дисциплінарної справи, яке надсилається або вручається адвокату, додається довідка члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, складена за результатами перевірки.
За змістом статті 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії.
Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури протягом десяти днів з дня отримання заяви (скарги) витребовує матеріали дисциплінарної справи у відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та забезпечує розгляд скарги на рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня одержання матеріалів дисциплінарної справи.
Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право: 1) залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін; 2) змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури; 3) скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення; 4) направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії (частина п`ята статті 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката.
На час виникнення спірних правовідносин чинними були Правила адвокатської етики, затверджені Установчим З`їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року (надалі - Правила адвокатської етики), згідно з абзацами четвертим і п`ятим преамбули яких надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права.
Дотримання адвокатами особливих деонтологічних вимог і правил розглядається світовою адвокатською спільнотою як необхідна передумова повноцінного функціонування адвокатури, виконання нею її важливої соціальної ролі в демократичному суспільстві.
У своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності;
Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам (пункти 1, 3 статті 7 Правил адвокатської етики).
Зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов`язків адвоката, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, ґрунтовне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва;
Адвокат зобов`язаний надавати правову допомогу клієнтам, здійснювати їх захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність в урахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення (пункти 1, 2 статті 11 статті 7 Правил адвокатської етики).
Відповідно до статті 12 Правил адвокатської етики, всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу потрібно дотримуватись у всіх сферах діяльності адвоката: професійній, громадській, публіцистичній та інших.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначається статтею 242 КАС України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіряючи доводи касаційної скарги в межах наведених у ній доводів, Верховний Суд приходить до таких висновків.
Зважаючи на встановлені судами обставини, Суд вважає висновки судів першої та  апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.
В силу вимог частини 4 статті 246КАС України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.
За змістом матеріалів справи ОСОБА_1 , оскаржуючи дії адвоката, просив дисциплінарну палату кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надати оцінку наявності в діях адвоката дисциплінарного проступку, зокрема, на предмет порушення правил адвокатської етики, що за змістом частини 2 статті 34 Закону України «Про адвокатуру» є самостійним складом дисциплінарного проступку.
Суд першої інстанції, надаючи оцінку оспорюваному рішенню погодився із обґрунтованістю висновку Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури про те, що згідно постанови про закриття кримінального провадження слідчого СВ Васильківського МВ ГУМВС України в Київській області капітана міліції Головного В.І. від 14 серпня 2015 року, викладені в заяві громадянина ОСОБА_1 факти протиправної поведінки громадянина ОСОБА_2 були предметом перевірки під час проведення досудового розслідування, винесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013100140001017 від 18 липня 2015 року і не знайшли свого підтвердження, про що свідчить закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушенння, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України.  
При цьому, Вищою кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури не наведено висновків на предмет дотримання адвокатом в цій ситуації правил адвокатської етики, як на тому наполягав позивач. 
Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, не наведено мотивів з яких він дійшов висновку, що оскаржуване рішення, суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.
А також оскаржувані судові рішення не містять обґрунтування в частині відхилення доводів та аргументів позивача, зокрема, чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок.
Колегія суддів зауважує, що в силу Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наявність постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про відсутність у діях особи ознак дисциплінарного проступку та не є безумовною умовою для встановлення таких ознак.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката.
У свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що в мотивувальній частині судового рішення необхідно наводити дані про встановлення судом обставин, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору.
Хартія основних принципів європейської адвокатської професії, яка була прийнята 24 листопада 2006 року, встановлює, що честь та гідність адвокатської професії, доброчесність та бездоганна репутація окремого адвоката (п. d), є одним з десяти основоположних принципів професії адвоката.
«Роль адвокатів у системі правосуддя тягне за собою ряд обов`язків і обмежень, особливо у зв`язку з їх професійною діяльністю, яка повинна бути прямою, чесною і гідною», - встановлено у Рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, Касадо Кока проти Іспанії, 24 лютого 1994 року, § 46, Серія А № 285-А; Штойр проти Нідерландів, № 39657/98, § 38, ЄСПЛ 2003-XI; Фераарт проти Нідерландів, № 10807/04, § 51, 30 листопада 2006 року, і Моріс, наведена вище, § 133). «Професія адвоката є однією з професій, представники якої повинні дотримуватися вищих і більш суворих стандартів поведінки. Не лише загальні стандарти поведінки, але також спеціальні вимоги, встановлені законами, які регулюють діяльність колегії, та правила професійної етики, застосовуються до практики адвоката. Необхідність вимог, встановлених правилами професійної етики, є об`єктивною: лише особі з високою моральною репутацією можливо довіряти брати участь у процесі здійснення правосуддя. Дозвіл будь-якій особі брати участь у цьому процесі незалежно від його або її поведінки дискредитує ідею здійснення правосуддя», - визначено ЄСПЛ у Рішенні по справі Lekaviиienл v. Lithuania, 27 червня 2017 року, № 48427/09, ECHR 2017.
Правила адвокатської етики є системою згрупованих норм етичного характеру, зводом принципів, ідей, положень, які відображують цінності сучасної адвокатської спільноти. У цій системі цінностей вимога чесного та порядного ставлення до здійснення професійної діяльності є важливою умовою поваги до професії адвоката, підвищення довіри осіб, які потребують правової допомоги, до адвокатури в цілому.
Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
За наведених обставин, Верховний Суд приходить до висновку, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Суд визнає, що суди попередніх інстанції допустили порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а саме не дослідили зібрані у справі докази. Має місце порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, викладені Верховним Судом у цій постанові у розділі "Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються", всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити аргументи позивача та наданим ним доказам із наведенням мотивів їх врахування чи відхилення, а також проаналізувати оскаржуване рішення відповідача на предмет його правомірності у відповідності до критеріїв, закріплених у частині 2 статті 2 КАС України.
Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на те, що за результатами касаційного розгляду адміністративну справу повернуто на новий розгляд, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі 826/6912/16 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду