Постанова
Іменем України
 
17 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 214/7766/15-ц
провадження № 61-31375св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,  
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс - КР»,   
відповідач -  ОСОБА_1 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня                    2016 року у складі судді Прасолова В. М. та ухвалу апеляційного                                    суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,   
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю                      «Житлосервіс - КР» (далі - ТОВ «Житлосервіс - КР») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.  
Позов мотивовано тим, що ТОВ «Житлосервіс - КР» за період з 01 листопада                  2013 року по 01 червня 2016 рокубуло надано відповідачу житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з водопостачання та водовідведення, послуги з утримання будинку і прибудинкової території на суму 5 305 грн 95 коп.                   ОСОБА_1 у порушення вимог статей 64, 151 ЖК УРСР, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не сплачує позивачу вартість спожитих житлово-комунальних послуг внаслідок чого утворилась заборгованість.
Посилаючись на викладені обставини ТОВ «Житлосервіс - КР» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 5 305 грн 95 коп. за період з 01 листопада 2013 року по 01 червня 2016 року, інфляційні втрати, які станом на 01 червня 2016 року становлять 1 608 грн               39 коп. та судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області                          від 18 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість у сумі 5 305 грн 95 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що саме позивач надає житлово-комунальні послуги за адресою проживання ОСОБА_2 , проте відповідач оплату за житлово-комунальні послуги в повному обсязі не здійснює, внаслідок чого за період з 01 листопада 2013 року по 01 листопада 2016 року утворилася заборгованість в сумі 5 305 грн 95 коп.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд першої інстанції виходив із того, що наданий позивачем розрахунок не дає можливість достовірно перевірити правильність розрахунків інфляційних втрат. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року рішення Саксаганського районного суду Дніпропетровської області                          від 18 жовтня 2016 року залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.  ОСОБА_1                      є споживачем послуг, які надаються ТОВ «Житлосервіс-КР», оплату за отримані послуги відповідач не здійснювала, у зв`язку з чим виникла заборгованість                    за період з 01 листопада 2013 року по 01 листопада 2016 року в сумі 5 305 грн              95 коп. Оскільки будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, переданий в управління і обслуговування позивачу, відповідач як споживач наданих послуг зобов`язана сплачувати згідно затверджених тарифів кошти на утримання будинку і прибудинкової території та має право на зменшення плати або ж несплату лише за умов та в порядку, визначеному договором чи законодавством. Надання послуг з утримання будинку не в повному розмірі або непроведення виконавцем якихось робіт є підставою для покладення обов`язку по їх виконанню, або зменшення плати і не тягне за собою повне звільнення від їх оплати. Фактичне виконання робіт позивачем ТОВ «Житлосервіс - КР» у меншому обсязі, ніж наведено у розрахунках, не підтверджено відповідачем належними та допустимими доказами. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги  
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, не перевірено належним чином повноваження представника позивача, не надано документів, що підтверджує повноваження судді Прасолова В. М. Розгляд справи було проведено без забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Суди не прийняли до уваги, що позивачем не надано доказів про надання житлово-комунальних послуг, окрім розрахунку заборгованості та інформації про витрати на утримання будинку, які узгоджені лише з боку позивача та не є підтвердженням надання послуг. Також судами проігноровано той факт, що між сторонами                             відсутні договірні відносини та у позивача наявний договір з КП «Житлово-комунальна контора № 27», отже не було належним чином вивчено та досліджено надані сторонами докази.    
В частині відмови ТОВ «Житлосервіс - КР» у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат судові рішення не оскаржуються. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Штелик С. П.   
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Суди установили, що ОСОБА_1 є власником та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . 
14 травня 2007 року відповідач уклала договір з КП «Житлово-комунальна контора № 27» строком на один рік про надання послуг з утримання будинку                 АДРЕСА_1 
Будинок № АДРЕСА_1                з 01 листопада 2013 року знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Житлосервіс-КР», яке надає відповідачу житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з водопостачання та водовідведення, послуги з утримання будинку і прибудинкової території за встановленими тарифами.
Установлено, що предметом діяльності ТОВ «Житлосервіс - КР» є, зокрема, надання послуг з утримання будинків.
До будинку АДРЕСА_1 входить 44 квартири, між мешканцями 28 квартир та ТОВ «Житлосервіс - КР» укладені договори на надання послуг з утримання будинку.
Установлено, що з 01 листопада 2013 року КП «Житлово-комунальна контора              № 27» не надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 .
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
 
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України                «Про житлово-комунальні послуги»).
 
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:                    1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Частинами першою, другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, статті 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Суди установили, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у належне ОСОБА_1 житло, у якому                             вона зареєстрована та проживає, ТОВ «Житлосервіс - КР» надавалися                  житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з водопостачання та водовідведення, послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Заборгованість ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за період                            з 01 листопада 2013 року по 01 червня 2016 року становить 5 305 грн 95 коп. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що споживач ОСОБА_1 зобов`язана оплатити ТОВ «Житлосервіс - КР» за надані житлово-комунальні послуги, оскільки вона фактично користувалися ними. Факт відсутності між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Заборгованість відповідача за отримані житлово-комунальні послуги підтверджена позивачем належними та допустимими доказами. 
Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за вказаний період на користь комунального підприємства, суд першої інстанції, висновки якого перевірено апеляційним судом, дав належну оцінку відповідним розрахункам, які під час розгляду справи відповідачем не спростовано.
Посилання у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів про надання житлово-комунальних послуг спростовуються встановленими судами обставинами і наявними у справі доказами, зокрема, поясненнями представника позивача, які узгоджуються з інформацією про витрати, актами виконаних робіт та узгоджуються із змістом звернень ОСОБА_1 , в яких вона звертається до позивача з приводу надання послуг. 
Доводи касаційної скарги відповідача про відсутність у неї обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги позивачу у зв`язку з наявністю                            цивільно-правових відносин з КП «Житлово-комунальна контора № 27» вбачаються необґрунтованими, оскільки судами установлено, що вказане підприємство з 01 листопада 2013 року не надає послуги з утримання будинку                  АДРЕСА_1 . 
Підстав для висновків, що суди однобічно й упереджено підійшли до вирішення справи, про що зазначає в касаційній скарзі заявник, касаційний суд не вбачає.
Не знайшли свого підтвердження внаслідок перевірки матеріалів справи й доводи касаційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме: статей 10, 27, 42 ЦПК України 2004 року. 
Доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При вирішенні даної справи суди попередніх інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Саксаганського районного суду Дніпропетровської області                           від 18 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                          С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш     
 
                                                                                                               В. М. Сімоненко