Постанова                            
Іменем України
 
11 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 345/1444/16-ц
провадження № 61-13204св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Завійська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року в складі судді Сухарник І. І. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2017 року в складі колегії суддів:Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Малєєва А. Ю.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом  до Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (далі - Завійська сільрада), ОСОБА_2 про визнання незаконними і скасування рішень Завійської сільради та свідоцтва про право приватної власності на земельну ділянку.
Позовна заява мотивована тим, що рішеннями Завійської сільради від 
15 вересня та 27 листопада 2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,3143 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства в с. Завій Калуського району Івано-Франківської області, та в подальшому надано зазначену земельну ділянку в приватну власність, що підтверджено свідоцтвом про право власності на земельну ділянку від 31 грудня 2015 року № НОМЕР_1.
Посилаючись на те, що дана земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, яка перебувала у власності її покійного чоловіка ОСОБА_3 та 
є об`єктом спадкування, згоди на вилучення якої вона як спадкоємець не надавала, ОСОБА_1 просила визнати незаконними та скасувати рішення Завійської сільради від 15 вересня та 27 грудня 2015 року, свідоцтво про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3143 га від 31 грудня 
2015 року № НОМЕР_1, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та стягнути на її користь 2 200,00 грн витрат на правову допомогу.
У процесі розгляду справи ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги, просила поновити строк звернення до суду та визнати незаконними і скасувати рішення Завійської сільради від 04 листопада 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сіл Завій та Грабівка» в частині розгляду заяви ОСОБА_4 про надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,32 га для ведення сільськогосподарського виробництва та від 
04 листопада 1997 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3 про передачу землі 
у постійне користування дочці ОСОБА_4 », а саме про надання у постійне користування 0,40 га землі.
Позивач посилалась на незаконність зазначених рішень з підстав того, що вони прийняті із порушенням чинного законодавства, вважаючи, що Завійська сільрада всупереч вимогам статей 131, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) без її заяви та згоди, як законного землекористувача вилучила у неї спірну земельну ділянку площею 0,3143 га та незаконно надала її у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого сільського господарства. Рішення Завійської сільради від 04 листопада 1997 року стали підставою для надання відповідачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,3143 га, однак вони взагалі не приймалися, оскільки не містять підпису голови та печатки сільської ради. 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 
19 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Завійською сільрадою в межах повноважень та 
у встановленому законодавством порядку ОСОБА_2 надано спірну ділянку. При цьому права і законні інтереси позивача не порушені.
Аргументи учасників справи
У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що у документах Завійської сільради за 1997 рік відсутнє рішення про передачу ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) земельної ділянки у приватну власність, а також те, що у додатку до рішення Завійської сільради від 04 листопада 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сіл Завій та Грабівка» ОСОБА_2 немає. Рішення стосовно передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,3143 га у приватну власність Завійської сільрадою не приймалося.
Відповідачі не надали належним чином завірену копію рішення Завійської сільради від 04 листопада 1997 року «Про передачу у приватну власність жителям сіл Завій та Грабівка», оскільки воно не містить підпису голови та печатки сільської ради. 
Заяву про передання в запас земель сільської ради земельної ділянки площею 0,3143 г, яку надано ОСОБА_2 , ніхто не підписував і не надавав згоди на її вилучення. 
У рішенні про передачу у постійне користування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,40 га не зазначено, яку саме земельну ділянку слід передати, її місцезнаходження та цільове призначення. Суди мали застосувати до спірних правовідносин норми земельного законодавства станом на 1997 рік, за якими земельна ділянка передавалась у тимчасове, а не постійне користування. 
Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.
 
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження 
в цій справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що згідно оспорюваного рішення Завійської сільради 
від 04 листопада 1997 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3 про передачу землі у постійне користування дочці ОСОБА_4 . 0,40 га землі» батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Завійської сільради із заявою про передання своїй дочці ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,40 га у постійне користування, яка цим же рішенням задоволена (а. с. 66).
Рішенням Завійської сільради від 04 листопада 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сіл Завій та Грабівка» передано у приватну власність ОСОБА_4 земельні ділянки площею 0,47 га, 
в тому числі 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,32 га для ведення особистого селянського виробництва (а. с. 67).
Рішенням Завійської сільради від 15 вересня 2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,3143 га на АДРЕСА_2 , призначеної для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до  записів облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2013 роки, батькові ОСОБА_2 одноособово належало право користування земельною ділянкою площею 1,32 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з яких 0,10 га під будівництвом та обслуговуванням житлового будинку та господарських будівель.
Із цієї землі рішенням Завійської сільради від 15 вересня 2015 року надано згоду дочці ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3143 га, яка знаходиться біля забудови ОСОБА_2 в урочищі «Хащі». 
Рішенням Завійської сільради від 27 листопада 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,3143 га в натурі (на місцевості) на вул . 
АДРЕСА_2 , призначеної для ведення особистого селянського господарства, та надано її у приватну власність ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про право власності від 31 грудня 2015 року 
ОСОБА_2 належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3143 га.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставібезоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
За встановлених обставин цієї справи суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно вважав, що позивач не надала доказів того, що у неї у спільному користуванні із чоловіком була земельна ділянка площею 1,32 га. Отже вилучення частини цієї земельної ділянки площею 0,3143 га за заявою батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який був землекористувачем цієї ділянки, і передача Завійською сільрадою у приватну власність ОСОБА_2 , не потребувало обов?язкової згоди позивача. 
Встановивши відсутність порушення прав позивача, доказів на підтвердження доводів  ОСОБА_1 про те, що в дійсності її чоловік не писав ніколи згаданої заяви, суди правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку 
з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 
19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                               Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат