Постанова 
Іменем України
 
11 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 333/1912/14-ц
провадження № 61-34881св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Акварт-Україна»
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року в складі судді Варнавської Л. О. та рішення Апеляційного суду Запорізької області                           від 21 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Трофимової Д. А., 
Дзярука М. П., Кухаря С. В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - 
ПАТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Акварт-Україна» (далі - ТОВ «Акварт-Україна»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2007 року між акціонерний банком «ТАС-Бізнесбанк» (далі - АБ «ТАС-Бізнесбанк»), правонаступником якого є 
ПАТ «Таскомбанк», та ТОВ «Акварт-Україна» укладений кредитний договір 
№ КР 64-2007, із змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди
від 16 листопада 2007 року № 1 до кредитного договору від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007 та договору від 01 липня 2008 року № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007.
За положеннями пунктів 1.1, 2.1 кредитного договору банк зобов`язався надати ТОВ «Акварт-Україна» кредит шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 830 900,00 грн терміном до 23 вересня 2009 року на умовах, передбачених цим кредитним договором, з оплатою відсотків та комісій, обумовлених ним. Згідно з пунктом 4.2 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 21 % річних.
ПАТ «Таскомбанк» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав 
ТОВ «Акварт-Україна» кредит у розмірі 830 900,00 грн, що підтверджено випискою з позикового рахунку, який належить ТОВ «Акварт-Україна».
Згідно з пунктом 5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів погашення кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісій за надання та управління кредитом, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Станом на 05 березня 2014 року заборгованість ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором становила 1 257 464,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 830 875 грн., заборгованість за відсотками - 238 996,71 грн; пеня на суму простроченої заборгованості - 187 592,94 грн.
На забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором між ПАТ «Таскомбанк» та майновими поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 21 листопада 2007 року 
ДЗ № 127-07. Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору іпотекодавці забезпечують іпотекою виконання всіх зобов`язань ТОВ «Акварт-Україна», у тому числі тих, що можуть виникнути у майбутньому, за кредитними договорами, що укладені між банком та позичальником.
Згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є об`єкт 
нерухомості - трикімнатна квартира, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
Пунктом 2.6.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель, тобто банк, у випадку невиконання будь-якого із зобов`язань, що забезпечені іпотекою, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, пунктом 2.6.2 іпотечного договору також передбачено, що у разі ліквідації, реорганізації, припинення підприємницької діяльності ТОВ «Акварт-Україна» незалежно від строку настання виконання позичальником будь-яких зобов`язань за кредитним договором, банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, а за положеннями 
пункту 2.6.5 іпотечного договору банк має право звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.
З урахуванням викладеного, ПАТ «Таскомбанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, об`єкт нерухомості (реєстраційний номер 5038689), трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 
44,5 кв. м, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за початкового ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Грошові кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, спрямувати на погашення заборгованості 
ТОВ «Акварт-Україна» перед ПАТ «Таскомбанк» за кредитним договором                               від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007 у розмірі 1 257 464,65 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року позовну заяву ПАТ «Таскомбанк» залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позові не вказана вартість предмета іпотеки, не надано оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Також, банком не надано витягу з реєстру обтяжень нерухомого майна щодо квартири, що розташована за адресою:  
АДРЕСА_1 . Суд не має можливості перевірити чи є ПАТ «Таскомбанк» зареєстрованим заставодержателем цієї квартири, чи має він переважне право перед іншими заставодержателями, якщо такі є.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Таскомбанк» задоволено.
У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007 у розмірі 1 257 464,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 830 875 грн, заборгованість за відсотками - 238 996,71 грн; пеня на суму простроченої заборгованості - 
187 592,94 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 
від 21 листопада 2007 року № 127-07 квартиру за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 
44,5 кв. м, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 17 грудня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 березня 2004 року в книзі 188, номер запису 34515, на користь ПАТ «Таскомбанк» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початкового ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 332 138,50 грн, яка погоджена сторонами в іпотечному договорі 
від 21 листопада 2007 року № 127-07.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем доведено, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що 24 вересня 2007 року між акціонерний банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Таскомбанк», та ТОВ «Акварт-Україна» укладений кредитний договір № КР 64-2007, із змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди від 16 листопада 2007 року № 1 до кредитного договору від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007 та договору від 01 липня
2008 року № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору 
від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007.
За положеннями пунктів 1.1, 2.1 кредитного договору банк зобов`язався надати ТОВ «Акварт-Україна» кредит шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 830 900,00 грн терміном до 23 вересня 2009 року на умовах, передбачених цим кредитним договором, з оплатою відсотків та комісій, обумовлених ним. Згідно з пунктом 4.2 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 21 % річних.
Згідно з пунктом 5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів погашення кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісій за надання та управління кредитом, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Строк позовної давності за будь-якими грошовими вимогами банку до позичальника, що випливає з цього договору, встановлюється тривалістю 5 років (пункт 6.6 кредитного договору).
На забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором між ПАТ «Таскомбанк» та майновими поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 21 листопада 2007 року 
ДЗ № 127-07. Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору іпотекодавці забезпечують іпотекою виконання всіх зобов`язань ТОВ «Акварт-Україна», у тому числі тих, що можуть виникнути у майбутньому, за кредитними договорами, що укладені між банком та позичальником. 
Згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є об`єкт 
нерухомості - трикімнатна квартира, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
Пунктом 2.6.1 іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання будь-якого із зобов`язань, що забезпечені іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, а за положеннями пункту 2.6.5 іпотечного договору банк має право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Сторони іпотечного договору погодили вартість предмету іпотеки у 
розмірі 332 138,50 грн. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.
 
Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
 
Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання обома сторонами.
 
Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.
 
Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
 
Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання обома сторонами.
 
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. 
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. 
 
Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
 
Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, встановивши, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку, встановленому статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку». 
Отже, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на положеннях статті 590 ЦК України, статей 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо зупинення виконання рішення суду
Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання постанови на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
С. Ю. Бурлаков
М. Є. Червинська