Постанова 
Іменем України 
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 752/14929/16-ц
провадження № 61-26529св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,
представники відповідача: Заяць Едуард Петрович , Храновський Віктор Михайлович ,
третя особа 1 - Національний банк України,
представник третьої особи 1 - Утушкін Олександр Олександрович ,
третя особа 2 - ОСОБА_8 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Антонової Н. В. від 28 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А. від 17 липня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), у якому просила визнати відмову в наданні інформації незаконною та бездіяльність протиправною, а також просила суд зобов`язати відповідача надати відповідь на її письмові звернення. 
Посилалася на те, що вона, як позичальник у ПАТ «ОТП Банк», неодноразово у письмовому вигляді зверталась до відповідача надати розрахунок кредитної заборгованості, однак, отримувала відмову у наданні відповіді, з посиланням на банківську таємницю, у зв`язку із чим звернулась до суду із зазначеним позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 лютого                  2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «ОТП Банк» розглянути заяви ОСОБА_1   від 15 лютого 2016 року (вхідний              № 001-25-4/236-Л від 17 лютого 2016 року, та вхідний № 001-25-4/235-Л від 17 лютого 2016 року) і надати заявнику відповідні та запитувані документи у встановленому законом порядку. У решті вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання                         ПАТ «ОТП Банк» розглянути заяви ОСОБА_1 від 15 лютого                   2016 року (вх. № 001-25-4/236-Л від 17 лютого 2016 року та вхідний                   № 001-25-4/235-Л від 17 лютого 2016 року) з наданням за наслідками розгляду ОСОБА_1 відповідей та запитуваних документів у встановленому законом порядку.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 липня 2017 року про виправлення описки) апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково. Скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року в частині зобов`язання ПАТ «ОТП Банк» надати ОСОБА_1 запитувані документи за її заявами від 15 лютого 2016 року (вхід. № 001-25-4/236-М від 17 лютого 2016 року, та вхідний                 № 001-25-4/235-м від 17 лютого 2016 року), та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що місцевий суд неправомірно зобов`язав банк надати документи, які вимагає позивач, оскільки в спірних правовідносинах, в межах цієї справи вирішується питання захисту прав позивача на розгляд відповідачем її заяв і отримання на ці заяви відповіді, що не було здійснено відповідачем. У решті вимог апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 лютого                    2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги, що ПАТ «ОТП Банк» відмовив в наданні інформації ОСОБА_1 незаконно та бездіяльність представників банку є протиправною. Апеляційний суд в розумінні статей 74, 158 ЦПК України 2004 року не повідомляв осіб, які беруть участь у справі, належним чином про час та місце розгляду справи, чим порушив їх процесуальні права.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                           № 752/14929/16-ц з Голосіївського районного суду м. Києва.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Указану справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                   22 серпня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: Національний банк України, ОСОБА_8 , про визнання відмови  в наданні інформації незаконною та бездіяльності протиправною призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 17 серпня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та   ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в сумі 60 272,85 швейцарських франків на термін до 17 серпня 2037 року.
Не погоджуючись з вимогою банку про дострокове погашення кредитної заборгованості, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до кредитора за роз`ясненнями.
Так, позивач надіслала до банку тринадцять відповідних заяв в період з                    16 лютого 2016 року до 31 січня 2017 року.
Суд установив, що банк письмово відповів заявнику на всі заяви за винятком двох її заяв вх № 001-25-4/236-Л   від 17 лютого 2016 року, та вхідний № 001-25-4/235-Л від 17 лютого 2016 року.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Закон України «Про звернення громадян» у статті 16 передбачає право звернення громадянина до суду на дії/бездіяльність органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи.
В силу положень статей 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівни та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Місцевий суд установивши, що дві заяви ОСОБА_1 залишилися банком без відповіді, дійшов обгрунтованого висновку про зобов`язання банку надати відповідь на ці заяви.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банкизобов`язаніна вимогу клієнта надати таку інформацію:
відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;
перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;
перелік послуг, що надаються банком;
ціну банківських послуг;
іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;
щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеномц Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі перевищують 5 відсотків.
За таких обставин, та з урахуванням того, що позивач є клієнтом                 ПАТ «ОТП Банк», суд першої дійшов обгрунтованого висновку про те, що остання має право на отримання інформації та документів, що стосуються укладеного між нею та банком кредитного договору № ML - 701/747/2007. Відмова відповідача надата таку інформацію порушає права позивача як кліента банку щодо доступу до інформації про діяльність банку, які передбачені  статтею 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення апеляційним судом про час та місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи, оскільки представник позивача - ОСОБА_2 був присутнім в судовому засіданні та міг доводити свої вимоги, оскільки в силу положень частини першої статті 44 ЦПК України 2004 року представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року в частині відмови в позові про зобов`язання публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» надати ОСОБА_1 запитувані документи за її заявами від 15 лютого 2016 року (вхід. № 001-25-4/236-М від 17 лютого 2016 року, та вхідний № 001-25-4/235-м від 17 лютого               2016 року) скасувати та в цій частині залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року.
У іншій частині судові рішення залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | С. Ю. Бурлаков
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| В. П. Курило