Постанова
Іменем України                                 
 
07 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 742/3380/15-ц
провадження № 61-27448св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач -Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб Світлана Миколаївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 
2017 року у складі колегії суддів: Страшного М. М., Скрипки А. А., Шарапової О. Л., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - 
ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмета іпотеки.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»)
та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2404/0308/55-006 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості), за умовами якого, з урахуванням внесення змін та доповнень від 02 квітня 
2009 року та від 13 жовтня 2009 року № 1 та № 2, відповідач отримав кредит у розмірі 51 700,00 доларів США зі сплатою 11,9 процентів річних на строк до 
26 березня 2023 року, зі сплатою щомісячно, починаючи з 10 травня 2010 року фіксованих платежів у сумі 614,72 долари США.
 
На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 24 березня 2008 року між сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яке містить відповідне застереження, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у разі порушення кредитних зобов`язань.
 
25 травня 2012 року первісний кредитор відступив ПАТ «Дельта банк» право вимоги за вказаними правочинами.
 
Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 993 675,73 грн, з яких: 39 794,30 доларів США, що еквівалентно 877 952,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 245,28 доларів США, що еквівалентно 115 722,83 - заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк».
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С. М. про визнання недійсним іпотечного договору.
 
Зустрічний позов мотивований тим, що договір іпотеки від 24 березня 
2008 року укладений без дозволу органу опіки та піклування, чим порушено права малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має право користування зазначеним жилим приміщення, що є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Приморського міськрайонного суду Чернігівської області 
від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано недійсним іпотечний договір від 24 березня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С. М., зареєстрований у реєстрі за № 1324 та договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С. М., зареєстрований у реєстрі за № 1078. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з обгрунтованості зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 24 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , з огляду на те, що станом на дату його вчинення право користування квартирою АДРЕСА_1 , мала малолітня дитини - ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому укладення цього договору за відсутності дозволу органу опіки та піклування суперечить положенням частинам 1, 6 статті 203 ЦК України та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».
 
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення суду, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 відмовлено, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.
 
У рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором 
від 24 березня 2008 року № 2404/0308/55-006 у розмірі 993 675,73 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С. М., зареєстрованим у реєстрі за № 1324, шляхом визнання за кредитором права власності на предмет іпотеки. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Додатковим рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року резолютивну частину рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року доповнено висновком про вартість предмета іпотеки у розмірі 564 195,00 грн.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.
 
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року змінено у частині мотивів відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та скасовано в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним іпотечного договору, з ухваленням у цій частині нового рішення суду про відмову у задоволенні позову.
 
Змінюючи мотиви, з яких суд першої інстанції виходив ухвалюючи рішення суду у частині вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд виходив із того, що аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позивачем обрано не спосіб судового захисту, який не передбачено законом.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору, апеляційний суд виходив з того, що укладаючи іпотечний договір від 24 березня 2008 року з ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 не визнавав право свого сина на проживання у спірному жилому приміщенні, засвідчивши своїм підписом відомості про те, що за місцезнаходженням предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а тому неправдиве повідомлення батьками, які одночасно є законними представниками малолітньої особи, про відсутність права дитини на користування майном, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за їх позовом. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скаргаПАТ «Дельта Банк», у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Чернігівської області 
від 22 серпня 2017 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що наявність в іпотечному договорі застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку. Відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі майна у власність є обмеженням прав позивача на захист порушеного права, та суперечить положенням статті 16 ЦК України, якою, серед інших передбачено обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процессуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: 
 ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С. М., про визнання недійсним іпотечного договору не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 24 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2404/0308/55-006 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості), за умовами якого, з урахуванням договорів про внесення змін та доповнень 
від 02 квітня 2009 року та від 13 жовтня 2009 року № 1 та № 2, відповідач отримав кредит у розмірі 51 700,00 доларів США зі сплатою 11,9 процентів річних на строк до 26 березня 2023 року, зі сплатою щомісяця, починаючи 
з 10 травня 2010 року, та в день закінчення кредитного договору фіксованих платежів у сумі 614,72 долари США.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, того ж дня, між ВАТ «Свербанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, відповідно до якого банку передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
 
За змістом пункту 11 іпотечного договору, сторони передбачили, що у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а такожв інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та вказаним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним), іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.  
 
Пункт 12.3.1 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. 
 
25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», як правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за укладеними з відповідачем кредитним та забезпечувальним договорами.
 
11 серпня 2015 року ОСОБА_1 направлено лист-вимогу про наявність станом на 28 липня 2015 року загальної заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 039,58 доларів CШA, яка складається із заборгованості за тілом кредиту -39 794,30 доларів СШАта заборгованості за процентами за користування кредитом - 5 245,28 доларів США, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 3 288,01 доларів США, прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом - 5 028,07 доларів США, та запропоновано у строки, передбачені законодавством і кредитним договором, сплатити прострочену заборгованість. Роз`яснено, що у разі незадоволення зазначеної вимоги, банк буде здійснювати захист порушеного права шляхом позасудового врегулювання спору, а також шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
За змістом частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
 
Згідно з частинами першою-третьоюстатті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
 
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
 
Разом з тим, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду.
 
Відповідно до зазначеної норми закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.
 
Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
 
При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.
 
Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові
від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15. Підстав для відступу від зазначеного правого висновку не убачала і Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
 
Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
 
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, а тому оскаржуване судове рішення є законними та обгрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                           Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак