Постанова 
Іменем України 
 
14 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 442/3279/18-ц
провадження № 61-13489св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Український центр енергоремонт»,
треті особи: Дрогобицька міська рада Львівської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 
2018 року у складі судді Медведика Л. О. та постанову Львівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., 
Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр енергоремонт» (далі -          ТОВ «УЦЕ») про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що купуючи 29 листопада 2007 року у відкритого акціонерного товариства «Львівенергоремонт» (далі -                    ВАТ «Львівенергоремонт») виробничі будівлі по вул. Раневицькій, 14 у                  м. Дрогобичі Львівської області, відповідач усвідомлював, що на території       ВАТ «Львівенергоремонт» у санітарній зоні знаходиться його житловий будинок, проте свідомо не вжив і на цей час не вживає заходів щодо відмежування житлового будинку огорожею від території товариства. 
 
Він неодноразово звертався до відповідача із заявами та проханнями про відмежування житлового будинку парканом, однак заяви залишались без відповіді. 31 травня 2016 року він отримав лист від відповідача про те, що підприємство зобов`язується встановити паркан та у нього буде власний вихід і проїзд на територію, на якій знаходиться житловий будинок, який не буде проходити через територію ТОВ «УЦЕ», однак на даний час відповідачем паркан не встановлено.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача відмежувати парканом належний йому житловий будинок від території підприємства, стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої йому ТОВ «УЦЕ» у зв`язку з викладеними обставинами.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності вини відповідача та відсутності протиправності у його діях (бездіяльності).
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року  залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
В  обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що з 
29 листопада 2007 року й до часу звернення до суду, зокрема з цією касаційною скаргою, житловий будинок знаходиться на території ТОВ «УЦЕ», отже, мешканці цього будинку проживають в санітарній зоні території підприємства, чим порушуються їхні права та законні інтереси.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 442/3279/18-ц з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судами встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 015 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок 
АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Дрогобицької міської ради Львівської області від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано в спільну сумісну власність земельні ділянки площею 0,1137 га та 0,1000 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 а.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували право власності на вказаний будинок та земельні ділянки, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
 
Згідно з договором купівлі-продажу виробничих будівель від 29 листопада 
2007 року ВАТ «Львівенергоремонт» передало, а ТОВ «УЦЕ» прийняло у власність виробничі будівлі, які розташовані на земельній ділянці площею 1,470 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до договору оренди від 27 квітня 2016 року земельна ділянка площею 1,3047 га по АДРЕСА_1 надана в оренду ТОВ «УЦЕ».
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) обов`язками власників земельної ділянки, окрім інших, є: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства.
 
За змістом частини першої статті 103 ЗК України добросусідство передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їхнього цільового призначення, за яких власникам і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей, і які не перешкоджають їм використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
 
Статтею 104 ЗК України передбачено право власника земельної ділянки вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. 
 
Згідно з положеннями частини першої - третьої та шостої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)  цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходячи з аналізу вказаних вище норм закону, дійшов правильного висновку про те, що положеннями чинного законодавства України не передбачено обов`язок суміжних землекористувачів щодо виготовлення межових споруд, облаштування для інших осіб проходів та проїздів, тому підстави для покладення на відповідача судовим рішенням вказаного обов`язку відсутні.
 
Колегія суддів повністю погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем всупереч вимогам статті 81 ЦПК України не надано безспірних доказів на підтвердження порушення охоронюваних законом прав.
 
Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
 
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з відсутності вини відповідача та відсутності ознак протиправності його дій.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження  доказів  і  надання  їм  правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 
09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 
05 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 
27 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | С. Ю. Бурлаков
Судді: | В. М. Коротун
| М. Є. Червинська