Ухвала 
іменем України 
5 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 284/230/17
провадження № 51- 1526 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора                                                   ОСОБА_4 , 
виправданого                                             ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою першого заступника прокурора Житомирської області на вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2018 року та ухвалу Житомирської апеляційного суду від 28 грудня 2018 року щодо 
ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Великий Кобилин Овруцького району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2018  року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК, та виправдано у зв`язку з відсутністю події злочину. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін. 
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, передбачених ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 5 травня 1999 року, – здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без відповідної державної реєстрації та організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту.
Так, ОСОБА_5 у період часу з 2008 року по 28 березня 2012 року за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_1 , будучи фізичною особою – підприємцем, без відповідної державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту чорного та кольорового металу, здійснював операції з брухтом чорних та кольорових металів, купуючи його у населення за готівковий розрахунок, для його подальшої реалізації за більшою ціною з метою особистого збагачення. Зокрема, 23 березня 2012 року близько 19 години ОСОБА_5 купив 5 кг брухту кольорового металу у ОСОБА_6 за ціною 4 гривні за кілограм, на суму 20 гривень. У продовження свого злочинного наміру 26 березня 2012 року у темну пору доби ОСОБА_5 купив 22 кілограми брухту чорного металу у ОСОБА_7 за ціною 1 гривня за кілограм, на суму 22 гривні.
28 березня 2012 року у період з 18 години 30 хвилин до 21 години 50 хвилин та 29  березня 2012 року у період з 10 години 20 хвилин до 11 години 30  хвилин та з 14 години 25 хвилин до 16 години 05 хвилин на подвір`ї в господарстві ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 під час проведення обшуку працівниками міліції Овруцького РВ УМВС України у Житомирській області було виявлено та вилучено брухт чорного металу загальною вагою 10 780 кг.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати і направити кримінальну справу на новий судовий розгляд. Вказує, що судом не було оцінено всіх доказів, які були зібрані під час досудового слідства і досліджувались судом. Зокрема, не взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та не враховано показання свідка ОСОБА_10 . Зазначає, що в ухвалі апеляційного суду неправильно викладено позицію прокурора, наведено показання свідків, які судом апеляційної інстанції не досліджувались, оскільки судове слідство не проводилось. Також вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі – КПК 1960 року), оскільки в ній не зазначено підстави, через які апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_4 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Виправданий ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, вважаючи її необґрунтованою.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурораОСОБА_4 , виправданого ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає на таких підставах.
Згідно зі ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. 
Так, суд проаналізував показання ОСОБА_5 , який, не визнаючи вину у пред`явленому обвинуваченні, зазначав, що увесь металобрухт, що був вилучений в його домогосподарстві під час обшуку 28 та 29 березня 2012 року він накопичував протягом останніх 10 років та використовував його для власних господарських потреб, зокрема для ремонту власного автомобіля, комбайна та інших сільськогосподарських машин.
Визнаючи ці показання ОСОБА_5 достовірними, суд послався на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про те, що вони не здавали ОСОБА_5 металобрухт та не отримували від нього гроші, а документи, які дали їм працівники міліції, підписували, не читаючи їх.
Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 28 та 29 березня 2012 року у домоволодінні ОСОБА_5 було виявлено та вилучено брухт чорного металу загальною вагою 10 780 кг, будь-якого брухту кольорових металів знайдено не було, не було також виявлено листу металу (жесті) та двох металевих болванок, про купівлю яких ОСОБА_5 стверджував свідок ОСОБА_7 під час досудового розслідування.
Також суд дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були понятими згідно з протоколом огляду місця події від 26 березня 2012 року та стверджували, що вони не були присутніми під час вилучення грошових коштів у ОСОБА_7 , а підписали протокол на прохання працівників міліції.
З огляду на вищевказані обставини та значний проміжок часу між проведенням органом досудового розслідування обшуку у ОСОБА_5 29 березня 2012 року, оглядом та вилученням грошових коштів у ОСОБА_11 та ОСОБА_7 3  травня 2012 року та порушенням кримінальної справи за фактом здійснення незаконних операцій з металобрухтом 31 березня 2012 року, а відносно ОСОБА_5 – лише 17 травня 2012 року, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недостовірними показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні та дані протоколів огляду речових доказів – грошових купюр, вилучених у цих свідків, дійшовши правильного висновку про недоведеність факту скуповування ОСОБА_5 брухту металів у цих осіб. 
Водночас, аналізуючи показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх недостовірними з огляду на те, що показання свідка ОСОБА_9 є неконкретними, а показання свідка ОСОБА_8 не можуть бути доказом, оскільки про обставини, про які він повідомив, він дізнався від невідомих осіб.
Крім того, як убачається з оголошених у суді та досліджених показань свідка ОСОБА_8 , про факти здійснення ОСОБА_5 операцій з металобрухтом йому не було відомо.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_14 підтвердили, що металобрухт, що був виявлений та вилучений працівниками міліції по АДРЕСА_1 накопичувався протягом тривалого часу та використовувався для власних потреб ОСОБА_5 , який не скуповував у населення металобрухт, не організовував будь-якого пункту прийому, схову та збуту металобрухту.
Також з наведенням докладних мотивів обґрунтовано визнані судом недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , осіб, які на час досудового розслідування брали участь у проведенні процесуальних дій як працівники міліції у даній справі. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, та дійшов правильного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про неправильну оцінку судом доказів обвинувачення. 
Переглядаючи вирок щодоОСОБА_5 в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, перевірив всі доводи апеляційної скарги прокурора та дійшов правильного висновку про обґрунтованість виправдання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 213 КК, визнавши доводи прокурора про порушення місцевим судом матеріального та процесуального закону такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. 
З наведеними в ухвалі мотивами, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали,погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Доводи ж касаційної скарги про неправильне відображення думки прокурора в ухвалі апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки, це жодним чином не вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення. 
Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі судові рішення, у ході розгляду даної справи не допущено. 
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора. 
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Суд
у х в а л и в:
Вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2018 року та ухвалу Житомирської апеляційного суду від 28 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області – без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3