Постанова
Іменем  України
 
02 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 668/8716/15-ц
провадження № 61-21252св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., 
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач-1 за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс»,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач-2 за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду  м. Херсона від 01 лютого 2016 року у складі судді Гаврилова Д. В. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 05 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Кутурланової О.В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулося до суду з позовом до                  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що ТОВ «Кредекс фінанс» відповідно до договору факторингу № 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, укладеного між ТОВ «Кредекс фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») та договору факторингу № 20130619-К від 19 червня 2013 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та публічним акціонерним товариством «Платинум банк» (далі - ПАТ «Платинум банк»), набуло право вимоги за кредитними договорами № 111/4536SFNV7 та № 112/4536SFNV7 від 28 грудня 2011 року, укладеними між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_1 , згідно умов яких банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 3683 грн 23 коп. і 2455 грн 49 коп. відповідно, за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 0,0001 % річних на суму залишку заборгованості, строком дії до 28 грудня 2014 року. 
Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, внаслідок чого станом на 02 липня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 4857 грн 60 коп. та               3199 грн 10 коп. відповідно, позивач просив суд стягнути зазначені кошти з боржника на користь ТОВ «Кредекс фінанс».
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кредекс фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що договір факторингу №1/15-ФКю від 08 травня               2015 року укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не мало право відступати грошову вимогу третій особі, крім того в оспорюваному правочині не зазначено загальну суму прав вимоги та ціну продажу, не вказано розмір плати сплачений клієнтом фактору, що свідчить про недосягнення згоду з усіх істотних умов договору, наслідком чого є недійсність договору відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 01 лютого               2016 року позов ТОВ «Кредекс фінанс» задоволено. Стягнуто з                  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» заборгованість за кредитним договором №111/4536SFNV7 від 28 грудня 2011 року у розмірі 4857 грн 60 коп. та заборгованість за кредитним договором                             № 112/4536SFNV7 від 28 грудня 2011 року у розмірі 3199 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції встановив, що позивач у передбаченому законом порядку набув право вимоги за кредитними договорами, проте позичальник свої зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконує, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову і стягнення заборгованості за кредитним договором на користь позивача та необґрунтованість і безпідставність зустрічних позовних вимог.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхиллено, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 01 лютого 2016 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ТОВ «Кредекс Фінанс» відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що позивачем не надано суду оригінальний примірник вказаного в позові договору факторингу № 20130619-к від 19 червня 2013 року, що укладений з ПАТ «Платинум банк», який є первинний кредитором. Крім того судами не враховано, що у вказаному договорі факторингу № 20130619-к від 19 червня 2013 року не зазначено загальну суму прав вимоги і не вказано ціну продажу за цим договором прав вимоги, що свідчить про недосягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору, які є обов`язковими. Таким чином вважає, що зміст договору факторингу № 1/15-ФКю від                    08 травня 2015 року суперечить частині першій статті 1077 ЦК України, оскільки предметом цього договору є право вимоги, яке ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло, а тому не могло їх відступити на користь ТОВ «Кредекс фінанс».
 
Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів
 
У серпні 2016 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на касаційну скаргу, у яких останній просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного нею правочину, а при його укладенні сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору; в копії договору факторингу                            № 20130619-К від 19 червня 2013 року, яка наявна в матеріалах справи, прихована загальна сума відступлення права вимоги та ціна його продажу, оскільки вказана інформація є комерційною таємницею в не має відношення до ОСОБА_1 
 
Також у вересні 2016 року до суду касаційної інстанції від ТОВ «Кредекс фінанс» надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких останній просить касаційну скаргу відхилити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надано обґрунтувань, яке саме її право порушено укладенням оскаржуваного договору факторингу, оскільки її відповідальність за вказаними кредитними договорами не змінювалась.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу №668/8716/15-ц з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року зазначена справа призначена до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 28 грудня 2011 року між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори № 111/4536SFNV7 та                          № 112/4536SFNV7, згідно умов яких банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 3683 грн 23 коп. і 2455 грн 49 коп. відповідно, за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 0,0001 % річних на суму залишку заборгованості, строком дії до 28 грудня 2014 року.
Як убачається з договору факторингу № 20130619-К від 19 червня 2013 року ПАТ «Платинум банк» відступило право грошової вимоги за вказаними кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», при цьому пунктом 5.4 договору відповідно до положень статті 1083 ЦК України передбачено наступне відступлення права грошової вимоги третій особі.
08 травня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та позивачем укладено договір факторингу №1/15-ФКю, за яким відступлено право грошової вимоги за зазначеними кредитними договорами ТОВ «Кредекс фінанс».
З додатка № 1 до договору факторингу №1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс» вбачається, що загальний борг ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями перед ПАТ «Платинум банк» становить 4857 грн 60 коп. та 3199 грн 10 коп. відповідно, який складається із заборгованості за кредитом у сумі 3065 грн 20 коп. та                2041 грн 50 коп. відповідно, заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 667 грн 60 коп. та 424 грн відповідно, заборгованості по пені в сумі 1124 грн 80 коп. та 733 грн 60 коп. відповідно.
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Кредекс фінанс» посилалося на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами, внаслідок чого станом на 02 липня 2015 року утворилась заборгованість  у розмірі 4857 грн 60 коп. та 3199 грн 10 коп. відповідно, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3065 грн 20 коп. та                2041 грн 50 коп. відповідно, заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 667 грн 60 коп. та 424 грн відповідно, заборгованості по пені в сумі 1124 грн 80 коп. та 733 грн 60 коп. відповідно.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Частиною першою статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК Українивстановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК Українизобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори № 111/4536SFNV7 та № 112/4536SFNV7 були укладені строком до 28 грудня 2014 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин та не наведено висновків про можливість задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів та пені, нарахованих за кредитними договорами після спливу строку кредитування (28 грудня 2014 року).
З огляду на вказане рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення первісного позову підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд.
 
Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.
Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
З матеріалів справи вбачається, що розділом 6 договору факторингу №20130619-К від 19 червня 2013 року сторони погодили ціну продажу та порядок розрахунків.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги щодо недійсності договору факторингу №1/15-ФКю від 08 травня 2015 року у зв`язку із не зазначенням у договорі факторингу № 20130619-к від 19 червня 2013 року загальної суми прав вимоги і ціни продажу за цим договором прав вимоги, що свідчить про недосягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору, які є обов`язковими, є помилковими та безпідставними. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи, що судами попередніх інстанцій при вирішенні первісного позову не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення в цій частині не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд. В частині вирішення зустрічного позову рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 05 квітня 2016 року в частині вирішення первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Херсона від                 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від             05 квітня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| В. А. Стрільчук