Постанова
Іменем України
 
02 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 140/2589/15-ц
провадження № 61-16847св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи (за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_4 , на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 28 795,05 доларів США на придбання автомобіля. 
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені окремі договори поруки № № 490057227-П, 490057227-П1 відповідно.
У зв`язку  з неналежним виконанням позичальником  умов кредитного договору станом на 22 серпня 2015 року утворився борг у розмірі                               11 219,59 доларів США, що еквівалентно 247 176,20 грн, - за тілом кредиту,                  1 079,89 доларів США, що еквівалентно 23 790,81 грн, - заборгованість за відсотками, на загальну суму 270 967,01 грн, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.
12 січня 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк», у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 22 лютого 2008 року № 490057227 та договір про внесення змін та доповнень                              від 20 травня 2010 року № 1 на підставі статті 230 ЦК України, а також статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що ПАТ «Альфа-Банк» не виконав вимоги Закону про надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредитування, а також в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної відсоткової ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того абсолютного значення подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що, на думку ОСОБА_1 , є ознаками введення його банком в оману.
Крім того, банк не видавав йому валюту на виконання умов договору, а здійснив гривневий переказ коштів на рахунок автодилера за придбання автомобіля. 
Як під час укладення кредитного договору так і під час його виконання банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки включені умови, які призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, і є несправедливими.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року у задоволенні первісного позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсними кредитний договір від 22 лютого 2008 року                               № 490057227 та договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20 травня 2010 року до кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 
Знято заборону відчуження транспортного засобу (MITSUBISHI LANCER 2.0 INTENSE AT 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ), який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 
Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 21 184,00 грн судових витрат за проведення судово-економічної експертизи.
Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір за зустрічним позовом у справі у сумі 551,20 грн.
Суд першої інстанції виходив із того,що на момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 був введений в оману ПАТ «Альфа-Банк» щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, а тому волевиявлення ОСОБА_1 на укладання цього  договору суперечили його реальному волевиявленню, у зв`язку з чим є недійсними в силу як статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», так і статті 230 ЦК України.
Суд також дійшов висновку про те, що ПАТ «Альфа-Банк» не надало суду документів, які б підтверджували факт видачі ОСОБА_1 саме валютного кредиту в доларах США, що вказує на додаткову підставу для відмови в задоволенні первісного позову.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 лютого                    2008 року № 490057227 у розмірі 139 620,95 грн.
В іншій частині позову  відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1                             від 20 травня 2010 року до кредитного договору від 22 лютого 2008 року №490057227, який укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
В іншій частині зустрічного позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при укладенні договору про внесення змін і доповнень № 1 від 20 травня 2010 року до кредитного договору з відповідним додатком до нього (розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг - додаток № 1 до кредитного договору)  ПАТ «Альфа-Банк» були включені несправедливі умови, які встановлюють дискримінаційні стосовно ОСОБА_1 правила зміни відсоткової ставки, починаючи з 01 вересня 2008 року, що суперечить пункту 2.2 кредитного договору та принципу добросовісності та призвело до суттєвого збільшення розміру заборгованості ОСОБА_1 за минулий та майбутній періоди, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду                 ОСОБА_1 .
Частково задовольняючи первісний позов, апеляційний суд встановив, що                    ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору суд визнав недійсним, вважав, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 22 лютого 2008 року підлягає борг відповідно до графіку платежів та розрахунку вартості споживчого кредиту й реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Апеляційний суд не звернув увагу, що при укладенні кредитного договору банк ввів його ( ОСОБА_1 ) в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, не дослідив дії банку в частині виконання умов кредитного договору щодо видачі валютного кредиту, на стадії виконання своєї частини договору змінив валюту кредиту, користуючись його ( ОСОБА_1 ) юридичною і фінансовою необізнаністю.
Як свідчить зміст касаційної скарги, рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення зустрічного позову і доводи зводяться лише до помилкового скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції про визнання основного кредитного договору недійсним.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
ПАТ «Альфа-Банк» подало заперечення, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним. Витребувано справу № 140/2589/15-ц з Немирівського районного суду Вінницької області.
Відмовлено ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_4, у задоволенні клопотання про зупинення виконання на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 19 липня 2017 року відмовлено ПАТ «Альфа-Банк» у задоволенні клопотання про зупинення виконання на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 140/2589/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою Верховного Суді від 18 вересня 2019 року справу № 140/2589/15-ц призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490057227, на підставі якого останній отримав кредит для придбання транспортного засобу (MITSUBISHI, LANCER 2.0 INTENSEAT 2008 року випуску сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,                             № кузову НОМЕР_2 ) у розмірі 28 795,05 доларів США з терміном повернення до 22 лютого 2015 року та сплатою 14,5 % річних.  
Згідно додатку від 22 лютого 2008 року  № 1 до кредитного договору («Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг») - реальна процентна ставка за вказаним кредитом становила 17,48 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту - 19 536,18 доларів США.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, банком прийнято у заставу транспортний засіб (MITSUBISHI, LANCER 2.0 INTENSEAT 2008 року випуску сірого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_1 .
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань 22 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки                           № 490057227-П, за умовами якого, останній поручився за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за валютним кредитним договором.
20 травня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору                     від 22 лютого 2008 року, відповідно до умов якого змінено: пункти 2.3, 2.8 розділу № 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору та викладено їх в наступній редакції: «пункт 2.3 дата остаточного повернення кредиту - 22 лютого 2018 року»; «пункт 2.8 порядок повернення кредиту та сплати процентів - платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються в порядку та на умовах, що визначені у цьому договорі та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною». Викладено додаток № 1 до кредитного договору в новій редакції, наведеній в додатку № 1 до цього договору про внесення змін і доповнень.
Даним договором змінено також пункт 9.1 розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору, відповідно до якого «Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з 30 днів у місяці та 360 у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення кредиту. Повернення заборгованості за кредитом, враховуючи сплату процентів та сум комісії за управління кредитом, здійснюється відповідно до визначених договором умов. Банк розраховує суму останнього платежу, що підлягає оплаті, на день здійснення остаточного повернення кредиту. Комісія за управління кредитом (в разі, якщо сплата такої комісійної винагороди передбачена договором) розраховується від суми та у валюті кредиту і сплачується у гривнях.».
Згідно додатку № 1 до кредитного договору від 22 лютого 2008 року дата формування графіку від 20 травня 2010 року, номінальна відсоткова ставка становила 14,5 % річних, починаючи з 22 лютого 2008 року до 31 серпня 2008 року, та 16,5 % річних, починаючи з 01 вересня 2008 року до 22 лютого 2018 року, реальна відсоткова ставка становила 29,06 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту - 46 457,69 доларів США. 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором                   20 травня 2010 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки  №490057227-П1, за умовами якого останній поручився за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за валютним кредитним договором.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 з 22 лютого 2008 року до 22 січня 2015 року в рамках кредитного договору було сплачено ПАТ «Альфа-Банк» 40 782,62 доларів США, що еквівалентно 898 472,48 грн.
Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 26 жовтня 2016 року № 1249/16-21 за результатами дослідження умов кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 490057227 з додатками до нього та платіжних документів про сплату супутніх послуг, що супроводжували кредит, у тому числі третім особам, розмір реальної відсоткової ставки за кредитним договором на день його укладання (станом на 22 лютого 2008 року) становить 30,89 %, абсолютне значення подорожчання кредиту                                   (у грошовому виразі) за кредитним договором станом на 22 лютого                          2008 року - 32 438,37 дол. США.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність кредитного договору, зокрема, з підстав  відсутності у ньому детального розпису сукупної вартості кредиту та ненадання інформації про умови кредитування, а також орієнтовну  сукупну вартість кредиту. 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання недійсним кредитного договору, встановив, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідач надав позивачу інформацію щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, на момент укладення договору ОСОБА_1 не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його. 
Визнаючи недійсним лише договір про внесення змін та доповнень до договору кредиту, вважав, що до нього банком внесені умови, які є несправедливими.
Проте повністю з такими висновками погодитися не можна.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13, від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16.
У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі                 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
У пункті 3 кредитного договору від 22 лютого 2008 року, укладеному між сторонами, передбачено комісію за розрахунки. 
Такі ж положення щодо обов`язку боржника сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, містить і договір про внесення змін і доповнень  до кредитного договору від 20 травня 2010 року № 1.
При відмові в позові про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісії, апеляційний суд не звернув увагу, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати комісію без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, є незаконним.
Суд першої інстанції, у свою чергу, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним у цілому.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору та договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору із ухваленням нового рішення про визнання недійсними пункту 3 розділу 1 кредитного договору від 22 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , пункту 4 договору про внесення змін і доповнень № 1 від 20 травня 2010 року до кредитного договору в частині встановлення комісії. 
В іншій частині зустрічного позову необхідно відмовити з таких підстав.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 , окрім іншого, посилався на норми статті 230 ЦК України та зазначав, що при укладенні договору банк ввів його в оману, оскільки приховав фактичне значення реальної відсоткової ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту.
Згідно зі статтею 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Апеляційний суд під час розгляду справи встановив, що ОСОБА_1 не доведено введення його в оману з боку банківської установи при укладенні кредитного договору.
Оцінивши висновок судово-економічної експертизи від 26 жовтня 2016 року № 1249/16-21 за результатами дослідження умов кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 490057227, суд установив, що розбіжність між реальною процентною ставкою та ставкою 30,89 %, зазначеною у висновку експерта, обумовлена невнесенням ПАТ «Альфа-Банк» до сукупної вартості кредиту збір до Пенсійного фонду України, який був сплачений                     ОСОБА_1 при придбанні автомобіля. 
Зазначені ОСОБА_1 обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісії ухвалені без додержання норм матеріального права та процесуального права.
З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання пункту 3 розділу 1 кредитного договору від 22 лютого 2008 року                                  № 490057227, пункту 4 договору про внесення змін і доповнень                           від 20 травня 2010 року № 1 до кредитного договору в частині встановлення комісії недійсними. В іншій частині зустрічного позову необхідно відмовити.
Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення  Немирівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача та визнання кредитного договору від 22 лютого 2008 року                                  № 490057227 та договору про внесення змін та доповнень від 20 травня 2010 року № 1 до кредитного договору  недійсним скасувати.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача та визнання кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 490057227 та договору про внесення змін та доповнень від 20 травня 2010 року № 1 до кредитного договору недійсним задовольнити частково.
Визнати пункт 3 розділу 1 кредитного договору від 22 лютого 2008 року                     №  490057227 та пункт 4 договору про внесення змін і доповнень № 1                       від 20 травня 2010 року до кредитного договору в частині встановлення комісії недійсними.
У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. І. Крат
Судді: | Н. О. Антоненко     І. О. Дундар
| В. І. Журавель
| М. М. Русинчук