Постанова
Іменем України 
                           
03 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 527/2213/16-ц
провадження № 61-26704св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Тетяна Вікторівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року в складі судді                  Марущак Р. М. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня                     2017 року в складі колегії суддів: Обідіної О. І., Панченка О. О., Прядкіної О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т. В.  про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона, будучи спадкоємцем за законом в порядку статті 1294 ЦК України після смерті                 ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час оформлення своїх спадкових прав дізналася, що належні спадкодавцю 3/4 частин будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 17 листопада 2015 року продано від його імені ОСОБА_3 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а згодом останнім було продано і ј частини будинку.
Посилаючись на те, що довіреність видана ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 припинила свою дію в день смерті довірителя - 18 листопада 2014 року, просила визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від           17 листопада та 04 грудня 2015 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; зобов`язати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу  Шабалтієнко Т. В. скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 26230179 від 17 листопада               2015 року та 26770119 від 04 грудня 2015 року, та скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме, будинок, що знаходиться по            АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 430563553206.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року позов задоволено. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - 3/4 часток житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 від 17 листопада 2015 року, укладеного між  ОСОБА_3 , як представником продавця, та  ОСОБА_2 , як покупцем, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т. В. за реєстровим № 1156, рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер: 26230179 від 17 листопада 2015 року.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 від 04 грудня 2015 року, укладеного між  ОСОБА_3 , як представником продавця, та  ОСОБА_2 , як покупцем, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т. В. за реєстровим № 1228, рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер: 26770119 від 04.12.2015 року.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 26230179 від 17 листопада 2015 року та 26770119 від 04 грудня 2015 року.
Скасовано запис державного реєстру речових прав на нерухоме майно - будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 430563553206. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані договори від імені власника укладені ОСОБА_3 на підставі доручення, яке припинило свою дії у зв`язку зі смертю довірителя, а отже довірений на момент посвідчення договорів втратив свої повноваження на вчинення від імені довірителя будь-яких дій щодо відчуження житлового будинку.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, у межах доводів апеляційної скарги, виходив із того, що позивач наділена правом оспорювати укладені відповідачем ОСОБА_3 правочини щодо відчуження належного спадкодавцю нерухомого майна, оскільки вона довела в судовому порядку своє право на спадкування на підставі положень статті 1294 ЦК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників 
У серпні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що оспорюваними договорами купівлі-продажу нерухомого майна права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушені, оскільки вона не є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ні за законом, ні за заповітом, а тому не має права на його спадщину.
У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просила скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду. 
 
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від           26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від                     28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.
 
Справу розподілено судді-доповідачу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій  відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Виклад фактичних обставин справи
Судом установлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .
Після смерті останнього, в межах передбаченого законом строку, із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 в порядку статті 1294 ЦК України та ОСОБА_5 відповідно до заповіту на земельну ділянку площею 3,27 га, яка розташована на території Глобинської міської ради Полтавської області.
На підставі зазначених заяв приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу заведено спадкову справу № 5 за 2015 рік.
Спірним спадковим майном є житловий будинок, загальною площею 38,8 кв. м, житловою площею 22,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НОМЕР_2 , виданого 13 серпня               2014 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори.
05 березня 2014 року ОСОБА_4 видав ОСОБА_3 довіреність, завірену приватним нотаріусом, якою уповноважив останнього, зокрема, зібрати, оформити та укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з договорами купівлі-продажу від 17 листопада та 04 грудня 2015 року             ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , продав ОСОБА_2 спочатку 3/4, а потім 1/4 частини житлового будинку з частиною господарських побудов, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначені договори були посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т. В. та зареєстровані в реєстрі.
Нормативно-правове обґрунтування
Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного.
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За частиною третьою цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Таким чином, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про  задоволення позову, з огляду на те, що довірена особа ОСОБА_3 на момент укладення  оспорюваних договорів купівлі-продажу втратила свої повноваження на вчинення від імені довірителя ОСОБА_4 будь-яких дій щодо відчуження належного останньому нерухомого майна.
Доводи касаційної скарги про те, що оспорюваними договорами купівлі-продажу нерухомого майна права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушені, оскільки вона не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 , не заслуговують на увагу. 
 
Як правильно встановлено апеляційним судом, позивач із 2008 року і по цей час зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому до моменту смерті проживав спадкодавець ОСОБА_4 . Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2016 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 19 лютого                    2007 року по травень 2010 року, та з грудня 2010 року по 18 листопада 2014 року. Крім того, позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто вона є тією особою, яка має звернутися до суду за захистом свого порушеного права на спадкування після смерті ОСОБА_4    
 
Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права.  Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. В. Сердюк   А. І. Грушицький   І. М. Фаловська