Постанова
Іменем України
17 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 191/234/17
провадження №61-35218св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, 
третя особа - Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів Свистунової О. В.,              Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції 
у Дніпропетровській області (далі - Синельниківський ВДВС), в якому просила: визнати таким, що не підлягає виконанню: виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. від 08 жовтня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по кредитному договору 
від 27 червня  2007 року за період з 01 листопада 2013 року по 07 вересня 2016 року у розмірі 54 715,30 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом - 44 290,18 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10 425,12 доларів США. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. від 08 жовтня 
2016 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення, загальною площею 202,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2007 року за період з   01 листопада 2013 року по 07 вересня 2016 року у розмірі 54 715,30 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом - 44 290,18 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10 425,12 доларів США.
В цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нежиле приміщення загальною площею 202,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке на підставі договору іпотеки від 27 червня 2007 року було передано в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором.
Позивач посилається на те, що зазначені виконавчі написи вчинені з порушенням вимог законодавства і не можуть бути виконані, оскільки вона не отримувала від ПАТ «Альфа-Банк»письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Стягувач пропустив трирічний строк на звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки таке право у ПАТ «Альфа-Банк»виникло у 2009 році. Крім того, відповідач не має права на вчинення виконавчого напису нотаріусом у зв`язку наявністю рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
У виконавчих написах, вчинених нотаріусом 08 жовтня 2016 року, допущено механічну описку при встановленні сум заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, що в свою чергу свідчить про відсутність документів щодо безспірності сум заборгованості.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій            
Рішенням Синельниківського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року  у складі судді Матіяш С. К. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим,що здійснення виконавчих написів відбулося без порушення чинного законодавства та у відповідності до умов договору на підставі наданих документів. На момент вчинення нотаріусом виконавчих написів, боржник ОСОБА_1 мала безспірну заборгованість перед стягувачем, а справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була розглянута судом з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили, але яке не звернуто стягувачем до виконання, спір в суді з приводу заборгованості ОСОБА_1 станом на 08 жовтня 2016 року, а також на день постановлення оскаржуваного судового рішення, відсутній.
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня            2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Визнано таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 08 жовтня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь           ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по кредитному договору від 27 червня           2007 року за період з 01 листопада 2013 року по 07 вересня 2016 року у розмірі 54 715,30 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом -                44 290,18 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10 425,12 доларів США.
Визнано таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. від 08 жовтня 2016 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення, загальною площею 202,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскаржувані виконавчі написи були вчинені нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною, вчинені в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», тобто без документів, які свідчать про безспірність суми заборгованості. Крім того, вимогу про досудове врегулювання спору позивач направив відповідачу                18 серпня 2011 року і зазначене також встановлено судовим рішенням                  від 16 квітня 2014 року. Рішенням суду було стягнуто тіло кредиту та інші платежі станом на 18 лютого 2013 року. Однак, звертаючись до нотаріуса з питання вчинення виконавчих написів, позивач, зазначаючи суму заборгованості, також зазначає складовою боргу - тіло кредиту, яке фактично стягнуто за рішенням суду від 16 квітня 2014 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині визнання таким, що не підлягає виконанню  виконавчий напис від 08 жовтня 2016 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняту апеляційним судом постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня». 
Тобто наявність рішення суду про стягнення заборгованості, жодним чином не може бути перешкодою для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки і це жодним чином не буде подвійною відповідальністю чи подвійним стягненням коштів.
На адресу позивача надсилалося повідомлення про порушення основного зобов`язання. Вказане повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Нотаріусу було подано повний та виключний перелік документів, які передбачено Законом України «Про нотаріат» та стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис.
Нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Рішення апеляційного суду оскаржується виключно в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08 жовтня 2016 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим, Верховний Суд переглядає оскаржуване рішення у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.
Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення: а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.
Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.
Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
У справі, яка переглядається встановлено, що на момент вчинення виконавчих написів нотаріуса від 08 жовтня 2016 року існувало судове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року, яке набрало чинності - 16 грудня 2014 року, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь банку, станом на 18 лютого 2013 року у загальному розмірі 759 596,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 354 011,41 грн, проценти за користування кредитом - 45 584,62 грн, пеня - 360 000 грн. 
На виконання вказаного судового рішення видано виконавчі листи, які стягувачем не пред`являлись до виконання. 
Вказаним судовим рішенням стягнуто тіло кредиту та інші платежі станом на 18 лютого 2013 року.
Звертаючись до нотаріуса для вчинення виконавчих написів, позивач, зазначаючи суму заборгованості, також зазначає складовою боргу - тіло кредиту, яке фактично стягнуто судовим рішенням від 16 квітня 2014 року.
Таким чином, банком стягнуто заборгованість по кредитному договору на підставі рішення суду, а в подальшому за виконавчим написом нотаріуса, що не свідчить про безспірність заборгованості боржника. 
Встановивши, що відсутня безспірність заборгованості боржника, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову.
Доводи касаційної скарги про те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості по кредитному договору не перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки позивачем не доведено безспірності заборгованості боржника для вчинення виконавчого напису нотаріусом, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості безспірність останньої спростовує.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
В силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції. 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко
 
      І. М. Фаловська