Постанова
Іменем України
 
24 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 636/3783/15-ц
провадження № 61-31850св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,  
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
за касаційною скаргою адвоката Шкоди Андрія Івановича, як представника ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2017 року у складі судді Дьоміної О. П. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А .І., Сащенко І. С., Коваленко І. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, уточнивши який просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором                       від 28 жовтня 2014 року № 500523721 у розмірі 36 281,14 грн, з яких:                                 27 214,96 грн - заборгованість за кредитом; 3 030,85 грн - заборгованість за відсотками; 4 635,33 грн комісії; 1 400 грн штрафу, а також вирішити питання про судові витрати.
 
В обґрунтування заявлених вимог банк посилався на те, що 28 жовтня 2014 року між сторонами укладено кредитний договір № 500523721, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 27 214,96 грн зі сплатою 17,99 % річних за користування кредитом та строком повернення до 29 жовтня 2019 року. 
 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 12 червня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 36 281,14 грн, яку банк просив стягнути з відповідача. 
 
Чугуївський міський суд Харківської області ухвалою від 27 квітня 2017 року залучив до участі у справі правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»). 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Чугуївський міський суд Харківської області рішенням від 12 липня 2017 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2014 року            № 500523721 у розмірі 36 281,14 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 27 214,96 грн; заборгованості за відсотками - 3 030,85 грн; комісії -  4 635,33 грн; штрафу - 1 400 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував рішення доведеністю заявлених вимог.
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 27 вересня 2017 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2017 року залишив без змін.
 
Апеляційний  суд  мотивував  ухвалу  тим, що між сторонами укладено кредитний договір, вважати його неукладеним підстави відсутні, оскільки він підписаний сторонами та виконаний банком. ОСОБА_1 не дотрималася                       14-денного строку для відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору. Крім того, окрім направлення зазначеної заяви ОСОБА_1 зобов`язана була повернути банку отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі, чого нею зроблено не було. Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, надав їм належну правову оцінку, правильно визначив правову природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвокат Шкода А. І., як представник ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають реальним обставинам справи, має місце довільне трактування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, яке не відповідає дійсності, зокрема,  статей 651, 1056 ЦК України, частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 15 Закону України «Про споживче кредитування». 
 
Суди не врахували правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, та не звернули уваги, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про зміну кредитора у зобов`язанні.
В порушення вимог частини другої статті 516, частини другої статті 517 та частини першої статті 1082 ЦК України позивачі не виконали вимог цивільного законодавства щодо зобов`язання нового кредитора про письмове повідомлення ОСОБА_1 про зміну кредитора у зобов`язанні.
ОСОБА_1 фактично не отримувала кредит, кредитну картку не активувала, матеріали справи не мають доказів, які б фіксували факт здійснення відповідачем господарських операцій.
ПАТ «Альфа-Банк» без пояснення причин та не повідомляючи про своє рішення ОСОБА_1 в односторонньому порядку 21 червня 2016 року припинив дію кредитного договору. На момент розгляду справи судом першої інстанції кредитний договір вже не діяв та був анульований в односторонньому порядку. 
14 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Кредитні ініціативи» на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішеннях, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою   Вищого   спеціалізованого   суду   України   з   розгляду   цивільних   і кримінальних  справ  від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Чугуївського міського суду Харківської області.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу  України,  Кодексу  адміністративного  судочинства  України та інших законодавчих актів»  касаційні скарги  (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
28 жовтня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500523721, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 27 214,96 грн із сплатою 17,99 % річних за користування кредитними  коштами.
Пунктом 2.4 розділу І кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника: № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа Банк», в розмірі 20 011,00 грн; на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в ПАТ «Альфа Банк», для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника                    № 006.500523721.111 від 28 жовтня 2014 року в сумі 7 203,96 грн; на рахунок                № НОМЕР_3 , що відкритий в ПАТ «Альфа Банк», грошові кошти в сумі, що вказана в пункті 2.8.5 розділу І цього договору для оплати комісійної винагороди банку за надання кредиту.
Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в цьому пункті (пункт 2.4.1 розділу І кредитного договору).
На виконання умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит                           у сумі   27 214,96   грн,   що   підтверджується   випискою   з   особового   рахунку 
ОСОБА_1 
24 листопада 2014 року - на 27 день, тобто з пропуском 14-денного строку ОСОБА_1 звернулася із заявою про відкликання згоди до Маяковського відділення ПАТ «Альфа-Банк» в м. Харкові, яка була цього ж дня прийнята та зареєстрована банком, а 27 листопада 2014 року таку ж саму заяву                  ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку на адресу Чугуївського відділення ПАТ «Альфа-Банк» та головного офісу ПАТ «Альфа Банк» в м. Києві, однак, отримані кредитні кошти банку не повернула та не сплатила відсотки за їх користування за період з моменту їх отримання до моменту їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 12 червня 2015 року становить                          36 281,14 грн та складається з: 27 214,96 грн заборгованості за тілом кредиту;  3 030,85 грн заборгованості за відсотками; 4 635,33 грн заборгованості за комісією; 1 400 грн штрафу.
21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу № 1. Згідно із зазначеною угодою відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 28 жовтня 2014 року             № 500523721, який укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах  касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не  підлягає 
задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Встановивши, що між банком та відповідачем укладено кредитний договір, умови якого банк виконав, кошти на рахунок позичальника перерахував, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», як правонаступника банку. 
Ухвалюючи  рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Верховний Суд не приймає аргументи касаційної скарги ОСОБА_1  про те, що її не було належним чином повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, оскільки вона не отримувала повідомлення про заміну такого, а отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» не є належним стягувачем, з огляду на таке. 
Відповідно до змісту статті 1082 ЦК Україниборжник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Крім того, якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора, то це не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (статті 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань взагалі.
Вищевикладене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15.
Відповідно до частини другої статті 517 ЦК Україниборжник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник зверталася до нового кредитора з вимогою надати докази переходу прав у зобов`язанні, й останній відмовив боржнику у наданні таких документів.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, зокрема, щодо отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ                  від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  рішення  без змін, якщо відсутні 
підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги  без  задоволення,  а  оскаржуваних  рішень  судів  першої  та  апеляційної 
інстанцій без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Шкоди Андрія Івановича, як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. П. Курило