Постанова
Іменем  України 
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 524/2418/17
провадження № 61-31308св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,  
             
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області в складі колегії суддів: Лобова О. А.,  Хіль Л. М., Кузнєцова О. Ю. від 16 листопада2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (далі - ТОВ «Глуско Рітейл»), у якому просив стягнути з відповідача на його користь 99 127,66 грн невиплаченої заробітної плати у вигляді премії за 2015 та 2016 року та 734 359,12 грн середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював у відповідача на посаді юрисконсульта відділу загально-правової роботи Правового департаменту.               17 червня 2016 року звільнився з підстав пункту 1 статті 36 КЗпП України. Вважав, що при звільненні відповідач був зобов`язаний  виплатити йому премію за результатами роботи у 2015 році, а також премію за результатами роботи товариства у 2016 році (за фактично відпрацьований час). Зазначав, що виплата короткострокової премії за підсумками роботи за рік була гарантована йому роботодавцем, про що сторони 18 лютого 2013 року уклали додаток № 1 до трудового договору
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 жовтня 2017 року стягнуто з ТОВ «Глуско Рітейл» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у вигляді премії за 2015-2016 роки у розмірі 99 127,66 грн та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 417 715,20 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Додаток № 1 було укладено між позивачем та відповідачем безстроково та, враховуючи наявні на момент звільнення позивача умови його застосування, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу премію за результатами роботи за 2015 та за відпрацьований час у 2016 році.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада                      2017 року апеляційну скаргу з ТОВ «Глуско Рітейл» задоволено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від                        13 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив суд скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з`ясував чи розповсюджував Додаток № 1 до трудового договору свою дію на спірні правовідносини, які виникли між сторонами; умови для додатку № 1 від               18 лютого 2013 до трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, згідно наказу ТОВ «Восток» від 05 лютого 2013 року до трудового договору.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У січні 2018 року ТОВ «Глуско Рітейл» подало відзив до суду касаційної інстанції на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якій просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому є законним і підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній сказі, немає.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано цивільну справу № 524/2418/17 з Автозаводського районного суду м. Кременчука.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Указана справа передана до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що згідно наказу № 63-ОС від 05 лютого 2013 року             ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду юрисконсульта відділу загально-правової роботи Правового департаменту товариства «Восток», яке у подальшому змінило назву на ТОВ «Глуско Рітейл».
18 лютого 2013 року ТОВ «Глуско Рітейл» та ОСОБА_1 укладено Додаток № 1 до трудового договору, відповідно до умов якого  товариство зобов`язалось виплатити позивачу короткострокову премію за підсумками роботи за рік у разі припинення дії локального нормативного акту товариства, який встановлює порядок такого преміювання, за умови, що до працівника не застосовувалися заходи дисциплінарного реагування і він пропрацював більше 91 календарного дня у звітному періоді.
На час укладання позивачем трудового договору у товаристві діяв «Порядок короткострокового стимулювання працівників ТОВ «Глуско Рітейл», затверджений наказом № 56\1 від 23 липня 2012 року.
Наказом № 1185/1 від 20 листопада 2014 року ТОВ «Глуско Рітейл» внесено зміни до «Порядку короткострокового стимулювання працівників ТОВ «Глуско Рітейл» та затверджено нову редакцію процедури преміювання.
Наказом № 1322 від 26 грудня 2014 року ТОВ «Глуско Рітейл» внесено зміни до процедури «Порядку короткострокового стимулювання працівників                             ТОВ «Глуско Рітейл», а саме внесені зміни до пункту 7.6 та визначено, що працівникам, звільненим з підприємства за власним бажанням, які відпрацювали неповний календарний рік, премія вираховується пропорційно відпрацьованому в звітному році періоду та виплачується у строки, встановлені для виплати річної премії всім працівникам компанії.
Наказом № 112 від 29 січня 2016 року ТОВ «Глуско Рітейл» затверджено «Порядок короткострокового стимулювання працівників ТОВ «Глуско Рітейл», запропоновано ввести в дію з 01 лютого 2016 року і визнано таким, що втратив силу наказ від 20 листопада 2014 року № 1185/1 «Про внесення змін до процедури «Порядку короткострокового стимулювання працівників                  ТОВ «Глуско Рітейл» та затвердження нової редакції» зі змінами та доповненнями.
Наказом № 139 від 04 лютого 2016 року ТОВ «Глуско Рітейл» визнані такими, що втратили силу: «Порядок короткострокового стимулювання працівників                    ТОВ  «Глуско Рітейл», затверджений наказом № 112 від 29 січня 2016 року; Положення ТОВ «Глуско Рітейл» «Про річне преміювання головного директора та керівництва найвищого рівня товариства», затверджене наказом № 358 від 14 травня 2014 року; розділ 10 «Щорічні (короткострокові) премії» процедури про оплату праці працівників ТОВ «Глуско Рітейл», затверджений наказом                    № 113 від 29 січня 2016 року.
25 травня 2016 року ПАТ «НК «Роснефть» своїм листом № ЮК-8738 повідомило генерального директора ТОВ «Глуско Рітейл» про надання згоди на виплату премії за підсумками роботи за 2015 рік.
Листом юк-15620 від 25 серпня 2016 року ПАТ «НК «Роснефть» відкликало зазначений лист, посилаючись на те, що з грудня 2015 року ПАТ «НК «Роснефть» не є власником активів, зокрема ТОВ «Глуско Рітейл».
09 червня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з                            17 червня 2016 року за угодою сторін.
Наказом № 180-ос від 16 червня 2016 року позивача звільнено з посади юрисконсульта Відділу загальноправової роботи Правового департаменту з                  17 червня 2016 року за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України.
Згідно довідки ТОВ «Глуско Рітейл» № 339 від 28 березня 2017 року ОСОБА_1 виплачено компенсацію при звільненні в сумі 74 938,46 грн.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат.
За цією нормою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Частиною першою статті 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
Згідно пунктів 6, 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від              24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату  праці» премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, заохочувальні виплати, винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями є «додатковими складовими заробітної плати». При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.
Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.
Згідно Додатку № 1, на який позивач посилається у позовній заяві як на підставу своїх вимог, виплата премії відповідно до його умов не була безумовною, оскільки пунктом 3.1 Додатку № 1 передбачені обов`язкові попередні умови, за наявності яких можлива виплата короткострокової премії, а саме: затвердження результатів діяльності товариства за звітний період, що передбачає наявність відповідного рішення Правління товариства виданого на  підставі протоколу Загальних зборів учасників товариства, де зазначено про виплату премій працівникам товариства; наявність відповідного наказу, виданого уповноваженою особою товариства (яким в даному випадку є керівник підприємства) про виплату короткострокових премій співробітникам.
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що у відповідача відсутні правові підстави для виплати короткострокової премії позивачу відповідно до пунктів 2.3, 3.1 Додатку № 1, оскільки загальними зборами учасників підприємства, які відбулися 11 жовтня 2017 року вирішено, що фінансові результати відповідача за підсумками 2015 та 2016 років є незначними та такими, що не заслуговують заохочення співробітників для цілей внутрішніх процедур.
За таких обставин правильними є висновки апеляційного суду про те, що відповідач здійснив оплату праці ОСОБА_1 у повному розмірі при звільненні останнього.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | М. Є. Червинська
| С. Ю. Бурлаков
| В. М. Коротун