Постанова 
Іменем України 
 
03 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 523/13553/15-ц
провадження № 61-34964св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,            Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа 1 - ОСОБА_3 ,
третя особа 2 - Четверта державна нотаріальна контора м. Одеси,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Таварткіладзе О. М., Дрішлюка А. І. від 25 травня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, внесення змін в актовий запис про народження дитини, визнання спадкоємцем.
 
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги є його дружина - відповідач по справі ОСОБА_2 . Позивач є донькою померлого, народженої іншою жінкою, в її свідоцтві про народження батько записаний зі слів матері. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_4  є її батьком, який за життя визнавав своє батьківство відносно неї. Тому позивач просить суд встановити факт родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_4 , а саме те, що він є її батьком, а також вона просить суд внести зміни до актового запису про її народження де вказати останнього її батьком, та визнати її спадкоємцем першої черги після його смерті.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня                    2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внесено зміни до актового запису про народження дитини                       ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 21 від 14 липня 1978 року, вказавши батьком дитини громадянина України                      ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із вимог статей 130,               134 СК України та доведеності факту, що позивач є донькою померлого ОСОБА_4 .
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 21 від 14 липня 1978 року, виданий Жовтневим РАЦС м. Одеси та в графі батько замість ОСОБА_6 вказати батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову виходив із того, що позивач довела, що всі дії ОСОБА_4 свідчать про те, що він визнавав ОСОБА_1 своєю донькою з врахуванням сімейних зв`язків з дитиною, а тому наявні підстави для визнання його батьком позивача з підстав, передбачених статтею 53 КпШС України.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати зазначене судове рішення, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що зібрані у даній справі докази в їх сукупності не містять достовірного підтвердження визнання ОСОБА_4 себе батьком ОСОБА_1 , спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Експертний висновок, отриманий за рамками процесу, без дотримання вимог закону та не може бути належним доказом на підтвердження обставин щодо батьківства. Одночасно вказувала, що позивачем пропущено позовну давність.
Судові рішення в частині відмови в позові про визнання позивача спадкоємцем до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу               № 523/13553/15-ц з Суворовського районного суду м. Одеси. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Зазначену справу передано до Верховного суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_8 не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі народила у 1976 році ОСОБА_1 , а тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження ЗАГСу був проведений зі слів матері.
 
В дитячому садочку № 66 «Сонечко» позивач записана, як ОСОБА_1 ; в індивідуальній картці хворої позивач значиться, як ОСОБА_1 , та батьком записаний ОСОБА_4 1948 року.
 
ОСОБА_4 заповідав частину свого майна позивачу та склав щодо неї заповіт.
 
За таких обставин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнавав позивача своєю донькою, оскільки опікувався нею.
 
Згідно із висновком експерта від 05 квітня 2017 року підтверджено, що         ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може являтися біологічним батьком громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ймовірністю 99,99%
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.
При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_4 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Оскільки ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, що правильно встановлено апеляційним судом.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року (із подальшими змінами) суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС.
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.
Частиною другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути: листи, заяви, анкети інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відпрвідачем батьківства.
Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.
Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.
Рішення щоло визнання/встановлення батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них
Тобто при вирішені спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.
Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті                             60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що у                   ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_1 , яку мати відповідно до вимог частини другої статті                   55 КпШС України зареєструвала на своє прізвище. За життя                   ОСОБА_4 визнавав ОСОБА_1 своєю дитиною. При цьому відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України 2004 року висновок про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 зроблено апеляційним судом, виходячи з оцінки зібраних у справі доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, які не містять суперечностей та є взаємодоповнюючими.
Враховуючи наведене, правильним та обгрунтованим є висновок апеляційного суду про доведення визнання факту батьківства ОСОБА_4 на підставі медичної документації та показань свідків.
Виходячи з того, що батьком позивача визнано ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційний суд дійшов до правильного висновкупро необхідність задоволення вимог та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , 31 грудня 1976 рок за № 21 від 14 липня 1978 року, виданого Жовтневим РАЦС м. Одеси та в графі батько замість ОСОБА_6 вказати батьком дитини - ОСОБА_4 .
Доводи касаційної скарги про пропуск позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки на виниклі правовідносини між сторонами позовна давність не поширюється (стаття 9 КпШС).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті  400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Четверта державна нотаріальна контора м. Одеси, про встановлення факту родинних відносин та внесення змін в актовий запис про народження дитини залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                             М. Є. Червинська
 
                                                                                     С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                     В. М. Коротун