ПОСТАНОВА
Іменем України
15 листопада 2019 року 
Київ
справа №462/5892/15-а
адміністративне провадження №К/9901/9681/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Саприкіної І.В.
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Залізничного районного суду м.Львова у складі судді Боровкова Д.О. від 20.01.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Курильця А.Р., суддів: Кушнерика М.П.,  Мікули О.І. від 24.02.2016
у справі № 462/5892/15-а
за позовом ОСОБА_2               
до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради,
треті особи:  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
про скасування розпорядження та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У серпні 2015 року ОСОБА_2 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі також - відповідач), треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача № 465 від 12.08.2015 «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2 »; зобов`язати відповідача розглянути звернення ОСОБА_2 щодо можливості завершення та експлуатації самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 та прийняти рішення по суті без надання завіреної нотаріально або директором Львівського комунального підприємства (далі також - ЛКП) згоди співвласників квартири №1 ; зобов`язати відповідача надати дозвіл на завершення та експлуатацію самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 без згоди співвласників квартири № 1.
2 . Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 20.01.2016 позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 465 від 12.08.2015 «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2 »; зобов`язано Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради розглянути звернення          ОСОБА_2 щодо можливості завершення та експлуатації самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 та прийняти рішення по суті без надання завіреної нотаріально або директором ЛКП згоди співвласників квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ); зобов`язано Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради надати дозвіл на завершення та експлуатацію самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 без згоди співвласників квартири ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ).
3. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2016 скасовано в частині зобов`язання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати дозвіл на завершення та експлуатацію самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 без згоди співвласників такої квартири і прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову в цій частині. В решті постанову суду залишено без змін.
4. 21.05.2016 ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 в частині залишення постанови Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2016  без змін; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 відкрито касаційне провадження у справі.
6. 25.04.2016 від позивача до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити таку без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 - без змін.
7. У подальшому справу було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції  Закону України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів").
8. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Саприкіної І.В.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що будинок АДРЕСА_5 складається з двох квартир, а саме: квартири № 1 , в якій зареєстровані позивач ОСОБА_2 , його сестра - третя особа ОСОБА_1 та їх мати - ОСОБА_4 , та квартири № 2 , в якій проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 
10. Вказаний будинок знятий з балансу міської ради відповідно до наказу Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради від 02.04.2004 № 16-Д.
11. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2008 у справі                № 2-459/08 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про реальний поділ квартири ухвалено: провести реальний поділ квартири АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_4 , ОСОБА_2 приміщення другого поверху під     літ. 1-6 площею 6,2 кв.м, 1-7 площею 0,4 кв.м, 1-8 площею 10,8 кв.м, 1-9 площею 18,0 кв.м, а всього загальною площею 36,2 кв.м, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 - приміщення першого поверху під літ. 1-1 площею 7,4 кв.м, 1-2 площею 1,3 кв.м, 1-3 площею 5,6 кв.м, 1-4 площею 3,3 кв.м, 1-5 площею 16,3 кв.м,1-10 площею 8,6 кв.м, а всього загальною площею 42,5 кв.м.
12. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №153 від 08.01.2008 експертом запропоновано єдиний можливий варіант розподілу квартири по горизонталі, тобто сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_2 надати приміщення другого поверху, а сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 - приміщення першого поверху. Перепланування квартири необхідно виконати у відповідності до Державних будівельних норм згідно з замовленою і затвердженою у законному порядку проектною документацією. 
13. 23.10.2009 Управління архітектури Львівської міської ради надало висновок від № 3-Т-19896/2401, в якому зазначено, що, розглянувши звернення ОСОБА_2 та подані проектні пропозиції, розроблені ПП «Фляк Т.Б.», враховуючи висновки про загальний технічний стан основних несучих конструкцій даного будинку та вплив на них проектованої реконструкції, управління вважає можливим реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок добудови і надбудови мансардного поверху при умові згоди мешканців будинку та вирішення питання землекористування.
14. Мешканці квартири № 2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали письмову згоду позивачу на приватизацію земельної площею 0,0795 га за адресою: АДРЕСА_5 та не заперечили проти проведення реконструкції (добудови, надбудови, встановлення пандусів) позивачем.
15. ОСОБА_1 не бажає приватизовувати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 
16. 20.07.2015 позивач звернувся з заявою до відповідача, в якій просив погодити йому можливість проведення перепланування до квартири АДРЕСА_1 
17. Позивачем були подані всі документи, необхідні для погодження розпочатого самочинного будівництва сходів до другого поверху до квартири АДРЕСА_1 , окрім завіреної нотаріально або директором ЛКП згоди співвласників квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ).
18. 28.07.2015 міжвідомча комісія Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, не розглядаючи вищевказану заяву позивача, на підставі заяви ОСОБА_1 прийняла рішення рекомендувати позивачу демонтувати бетонні опори під прибудову, влаштовані до приміщень другого поверху квартири АДРЕСА_1 , які виділені йому відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2008 (справа № 2-459/09).
19. 07.08.2015 відповідач листом № 32-1676 повідомив позивача про повернення його заяви від 20.07.2015, оскільки йому необхідно надати на розгляд міжвідомчої комісії додаткові документи. 
20. 12.08.2015 відповідачем прийнято розпорядження № 465 «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2 », яким рекомендовано позивачу демонтувати бетонні опори під прибудову, влаштовані до приміщень другого поверху квартири АДРЕСА_1 , які виділені йому відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2008.
ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
21. В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, а також без урахування всіх обставин. Вказав, що для того, аби він та його матір мали можливість потрапити до приміщень другого поверху, які належать йому на праві власності, йому необхідно облаштувати сходи до такого. Він зібрав всі необхідні документи для їх влаштування, окрім письмової згоди ОСОБА_1 , яка свідомо не дає її, чим порушує його право власності на його частину квартири. 
22. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 465 від 12.08.2015 «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2 » прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Разом із тим зазначив, що в позивача наявні всі необхідні документи для отримання погодження самочинного будівництва, яке входить в компетенцію районної адміністрації, окрім письмової згоди співвласника квартири ОСОБА_1 
23. Третя особа ОСОБА_4 позов підтримала з підстав, викладених у такому.
24. Третя особа ОСОБА_1 проти позову заперечила, посилаючись на те, що позивач, розпочавши добудову, порушив її права.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
25. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що рішення міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради є необґрунтованим, тобто таким, що прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також без урахування того, що позивач та його мати позбавлені можливості користуватися житловими приміщеннями, які належать їм на праві власності, а відтак прийняте без дотриманням принципу рівності осіб перед законом. Оскаржуване розпорядження відповідача № 465 від 12.08.2015 прийняте на підставі необґрунтованого рішення міжвідомчої комісії, відтак є протиправним, передчасним і тому підлягає скасуванню. Враховуючи те, що позивач як співвласник квартири АДРЕСА_2 влаштуванням сходів до другого поверху квартири ніяким чином не порушує права ОСОБА_1 , а також той факт, що ним були подані відповідачу всі документи для отримання погодження самочинного будівництва, а діями ОСОБА_1 навпаки грубо порушуються житлові права як позивача, так і його матері, які позбавлені можливості користуватися своїм житлом, право на яке їм гарантоване Конституцією України та судовими рішеннями, відповідача необхідно  зобов`язати розглянути звернення позивача щодо можливості завершення та експлуатації самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 та прийняти рішення по суті без надання завіреної нотаріально або директором ЛКП згоди співвласників квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ), а також надати дозвіл на завершення та експлуатацію самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою до зазначеної квартири.
26. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати дозвіл на завершення та експлуатацію самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_1 без згоди співвласників квартири і приймаючи в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що таке повноваження органу місцевого самоврядування є дискреційним. В іншій частині залишив рішення суду першої інстанції без змін з урахуванням того, що оскаржуване розпорядження хоч і є рекомендаційним та дає позивачу строк для добровільного знесення самочинного будівництва, проте прийняте з порушенням процедури винесення такого та прав позивача на можливість отримання дозволу на завершення самочинного будівництва, відтак підлягає скасуванню, а відповідне звернення позивача - розгляду відповідачем.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА НЕЇ
27. У касаційній скарзі третя особа ОСОБА_1 не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що реконструкція квартири, яку планує провести позивач, спричинить їй суттєві перешкоди щодо проживання у даній квартирі. При цьому при розгляді спору судами не враховано, що будинок по АДРЕСА_5 збудований у 1959 році, відтак ні фундамент, ні несучі стіни не витримають такого навантаження. Судами також не враховано зміни в тривалості інсоляції, які настануть внаслідок суттєвого розширення площі другого поверху спірної квартири. Разом із тим, зазначає, що не заперечує щодо реконструкції спірної квартири з облаштуванням сходів на другий поверх зі сторони веранди. Судом апеляційної інстанції порушено її права, оскільки справу розглянуто за її відсутності, незважаючи на те, що вона перебувала на лікарняному, та подала клопотання про відкладення розгляду справи, відтак була позбавлена можливості надати суду нові докази. Позивач, проводячи реконструкцію з метою облаштування сходів і входу на другий поверх, самочинно почав будувати прибудову з надбудовою на підставі сфальсифікованої декларації, поданої особисто ОСОБА_2 Суди безпідставно відхилили її клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення судового розгляду кримінального провадження Франківським районним судом м.Львова, яке розпочате за фактом надання ОСОБА_2 недостовірних даних в декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованій за ЛВ №083141730117 від 25.06.2014.
28. У запереченнях на касаційну скаргу позивач не погоджується із доводами, викладеними у такій, посилаючись на те, що такі безпідставні та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими у судових засіданнях фактичними її обставинами. 
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
29. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
30. Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
31. Відповідно до положень частини 2  статті 2 КАС України  в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені        Конституцією        та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
32. Рішенням Львівської міської ради від 09.09.2011 № 835 затверджено Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові (далі - Положення №835), яке регулює процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів містобудування та архітектури.
33. Відповідно до пункту 2.6 Положення №835 на особу, яка скоїла порушення, уповноважена посадова особа складає акт-попередження, протокол про адміністративне правопорушення та скеровує його адміністративній комісії при районній адміністрації. Адміністративна комісія, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, виносить постанову по справі.
34. Пунктом 4.1 вказаного Положення передбачено, що фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, зобов`язана протягом 30 днів з дня складення акта-попередження подати заяву на ім`я директора департаменту містобудування про отримання висновку про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва.
35. Згідно з пунктами 4.5., 4.6 Положення висновок департаменту містобудування скеровується на розгляд міжвідомчої комісії при районній адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.
Фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, отримавши висновок департаменту містобудування, зобов`язана подати заяву на ім`я голови районної адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, з клопотанням про надання дозволу на закінчення самочинно розпочатого будівництва (реконструкції), погодження самочинно здійсненого будівництва.
36. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.06.2015 прийнято постанову         № 1з/62-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення за наслідками розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності: акта перевірки № 16-з від 04.06.2015, протоколу про адміністративне правопорушення від 04.06.2015 № 04-з, протоколу про адміністративне правопорушення від 04.06.2015 № 05-з. Згідно з даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.
37. Окрім того встановлено, що уповноваженими органами не було прийнято акта-попередження, що позбавило позивача можливості протягом 30 днів з дня складання такого подати заяву для отримання висновку про можливість закінчення здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва.
38. Рішенням Львівської міської ради № 331 від 25.05.2007 затверджено Положення про міжвідомчу комісію при виконкомі Львівської міської ради (далі - Положення № 331), пункт 3.11 якого передбачає, що міжвідомча комісія при районній адміністрації Львівської міської ради розглядає питання і дає технічні висновки про, зокрема, здійснене (здійснюване) юридичними, фізичними особами, фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності самочинне будівництво, самочинну реконструкцію, переобладнання та капітальний ремонт існуючих об`єктів відповідно вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у         м. Львові.
39. Пункт 4.7 вказаного Положення передбачає, що висновки міжвідомчої комісії затверджуються розпорядженням голови районної адміністрації.
40. Згідно з пунктами 5.1.3, 5.3 Положення №835 міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва, зокрема, рішення про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти: у разі порушення прав інших осіб.
У разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво.
41. Як встановлено судами, 20.07.2015 позивач подав до відповідача заяву про погодження можливості проведення перепланування згідно з висновком експертизи та проектної документації, на що йому було надано відповідь від 07.08.2015                 № 32-1676 про необхідність представлення на розгляд міжвідомчої комісії пакета документів для розгляду вказаної заяви.
42. Водночас, 12.08.2015 відповідач, розглянувши заяву ОСОБА_1 , прийняв оскаржуване розпорядження. 
43. Також судами встановлено, що оскаржуваним розпорядженням рекомендовано позивачу в термін до 18.09.2015 демонтувати бетонні опори під прибудову, самочинно влаштовані до приміщень другого поверху квартири АДРЕСА_1 , які виділені йому відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2008. При невиконанні позивачем даного розпорядження зобов`язати ЛКП «Сигнівка» в термін до 01.10.2015 підготувати та передати в юридичний відділ відповідача документи для звернення з позовом в суд про примусове знесення самочинного будівництва.
44. Відповідно до частини 4  статті 357 Цивільного кодексу України  (далі також - ЦК України) співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.
45. Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначені положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 31 якого їм надається, зокрема, право на здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
46. Частиною 7 статті 376 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що демонтаж об`єктів самовільного будівництва відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.
47. Системний аналіз наведених правових норм дає змогу дійти висновку, що виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм усунення цих порушень. Однак рішення вказаних органів про демонтаж самовільно збудованих об`єктів є лише формою контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема і виявлення самочинно збудованих об`єктів, не є обов`язковими до виконання, оскільки знесення здійснюється у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Оспорюваним розпорядженням позивачеві запропоновано добровільно здійснити демонтаж, а невиконання розпорядження буде підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Водночас належність об`єкта до самочинного підлягає перевірці у справі за позовом уповноваженого органу про його знесення. 
48. Для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідно встановити наявність умов, передбачених  статтею 376 ЦК України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від її проведення. 
49. Можливість знесення самочинного будівництва закон пов`язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням відповідного розпорядження відповідача.
50. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №464/3864/15-а.
51. Окрім цього колегія суддів зауважує, що враховуючи рекомендаційний характер оскаржуваного рішення та виходячи з положень статті 341 КАС України, у межах розгляду даної справи немає потреби з`ясовувати, чи спричиняє позивач шляхом розпочатого самочинного будівництва суттєві перешкоди третій особі ОСОБА_1 щодо її проживання у квартирі; чи можливі зміни в тривалості інсоляції, які можуть настати внаслідок розширення площі другого поверху спірної квартири; чи не спричинять такі дії позивача руйнацію фундамента та несучих стін; чи не вчинені вони на підставі сфальсифікованої декларації, відтак відхиляє відповідні доводи ОСОБА_1 у касаційній скарзі, оскільки предметом спору є перевірка законності повноважень органу місцевого самоврядування щодо прийняття відповідного рішення та дотримання ними процедури прийняття такого, однак у межах доводів касаційної скарги такі не оскаржуються.
52. Також колегія суддів відхиляє посилання у касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції порушено її права, оскільки справу розглянуто за її відсутності, незважаючи на те, що вона перебувала на лікарняному, та подала клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.
53. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основновоположних свобод людини встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
54. Цей принцип реалізується, зокрема, наданням особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, крім іншого, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
55. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2а-2573/11.
56. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
57. Верховний Суд враховує, що у касаційній скарзі третя особа ОСОБА_1 не оспорює факту повідомлення її належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, натомість зазначає, що таким не враховано подане нею клопотання про відкладення розгляду справи в апеляційному порядку, відтак колегія суддів зауважує, що вирішення питання про задоволення або відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи є виключно дискреційним повноваженням апеляційного суду.
58. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.11.2018 у справі №826/4504/17.
59. Як видно із матеріалів справи, позивач подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою до Львівського апеляційного адміністративного суду 23.02.2016 та таке обґрунтовано залишено апеляційним судом без задоволення з огляду на належне її повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, ненадання фактичних даних на підтвердження тимчасової непрацездатності до суду апеляційної інстанції та необов`язковістю її явки при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
60. Відповідно до частини 2 статті 195 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. 
61. Аналіз цієї правової норми дає змогу дійти висновку, що своє право на подання доказів третя особа мала б реалізувати під час розгляду справи у суді першої інстанції; до апеляційного суду нові докази можуть подаватися у виключних випадках, якщо буде доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції або необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо неприйняття таких.
62. Оскільки зі змісту касаційної скарги та наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що ОСОБА_1 була позбавленою можливості подати до апеляційного суду нові докази, які не досліджувалися під час розгляду справи у суді першої інстанції та які об`єктивно не могли бути подані до суду першої інстанції, а також враховуючи, що така була повідомленою про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку належним чином, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що її право на участь у судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційному порядку було порушеним шляхом незадоволення судом клопотання про відкладення судового засідання.
63. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №815/3564/17.
64. Суд зазначає, що одним з доводів касаційної скарги, наведеним ОСОБА_1 в обґрунтування протиправності судових рішень в оскаржуваній частині, є ненадання судом апеляційної інстанції належної правової оцінки запереченням проти ухвали суду першої інстанції про відмову у зупиненні провадження, які були включені нею у поданій нею апеляційній скарзі.
65. Так, у відповідності до вимог процесуального законодавства, чинного на час ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення в цій справі, заперечення на ухвали, які окремо не оскаржуються, можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції (частина 2 статті 185 КАС України).
66. Разом із тим, колегія суддів зауважує, що позивачем заявлялось клопотання про перенесення розгляду до закінчення судового розгляду кримінального провадження відносно позивача, яке за своїм змістом не є клопотанням про зупинення провадження у справі, відтак не тягне за собою відповідних процесуальних наслідків, зокрема, в частині зупинення перебігу усіх процесуальних строків, а тому відповідні доводи касаційної скарги є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.
67. Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини 2       статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
68. Разом із тим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виключення як зайвого зазначеного із абзацу третього резолютивної частини рішення суду першої інстанції словосполучення «без надання завіреної нотаріально або директором ЛКП згоди співвласників квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 )», оскільки рішення суду в частині зобов`язання відповідача розглянути звернення ОСОБА_2 по суті вже містисть в собі імперативний припис щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень розглянути таке, незважаючи на наявність певних додатків.
69. Також Суд звертає увагу, що здійснює перегляд судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
70. Крім того, Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
71. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1  статті 349 КАС України  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові                  рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення, ‹…› змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
72. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині, яка залишена таким без змін, ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Разом із тим, як зайве зазначене необхідно вилучити із абзацу третього резолютивної частини рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.01.2016 словосполучення «без надання завіреної нотаріально або директором ЛКП згоди співвласників квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 )», що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями    341, 345, 349, 356, 359 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Залізничного районного суду м.Львова від 20.01.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 змінити в частині.
3. Виключити з абзацу третього резолютивної частини рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.01.2016 словосполучення "без надання завіреної нотаріально або директором ЛКП згоди співвласників квартири АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 )".
4. В решті постанову Залізничного районного суду м.Львова від 20.01.2016 у частині, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016, та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2016 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                                Я.О. Берназюк
                                                                                                               І.В. Саприкіна