ПОСТАНОВА
Іменем України

06 листопада 2019 року 
Київ
справа №826/3922/17
адміністративне провадження №К/9901/20698/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І. В., 
суддів Яковенка М. М., Шишова О. О., 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у складі колегії суддів: Ганечко О. М., Коротких А. Ю., Федотова І. В. у справі № 826/3922/17 за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги, зобов`язання вчинити дії, - 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних, в якому просив:
- визнати протиправною відмову суду щодо виплати позивачу вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою.
2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
2.1. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 
3.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. На підставі постанови Верховної Ради України від 18.04.2013 № 206-VІІ наказом від 14.05.2013 № 484-к позивача зараховано до штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
3.2. Пунктом 1 наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2016 № 213-кв позивачу була надана відпустка (основна та додаткова) на період з 08.08.2016 по 05.10.2016.
3.3. У зв`язку з надходженням до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VІІІ, якою позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку (зареєстровано судом 03.10.2016 за вх. № 2018/0/3-16; відмітка управління кадрової роботи суду від 04.10.2016), наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2016 № 864-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», пункту 4 частини першої статті 34 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», статей 12, 22 та 24 Закону України «Про відпустки», ОСОБА_1 вважається звільненим 22.09.2016 у зв`язку з виходом у відставку.
3.4. Крім того, зазначеним наказом визнано таким, що втратив чинність з 22.09.2016 пункт 1 наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2016 № 213-кв. Вказані накази є чинними.
3.5. Разом з тим, вважаючи себе таким, що має право на вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, позивач звернувся до відповідача зі заявою від 24.02.2017 вх. № 30/0/10-17 щодо виплати такої вихідної допомоги.
3.6. Проте, за результатом розгляду зазначеної заяви, відповідачем була надана позивачу відповідь від 03.03.2017 вих. № 191-430/0/4-17 про відсутність правових підстав щодо задоволення вказаної заяви, оскільки звільнення з посади судді Вищого спеціалізованого суду України Верховною Радою України, у зв`язку з поданням заяви про відставку, здійснено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, яким не передбачалась виплата судді вихідної допомоги.
3.7.Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки вважає, що відмова відповідача у виплаті вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою є протиправною.
4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що позивача було звільнено з посади судді 22.09.2016, тобто до набрання чинності  Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII. Крім того, судом акцентовано увагу на тому, що наказом відповідача від 04.10.2016 № 864-к «Про звільнення ОСОБА_1 » визначено з якої дати позивач вважається звільненим у зв`язку з виходом у відставку,  а саме - з 22.09.2016.
4.1. Задовольняючи апеляційну скаргу позивача та приймаючи рішення про скасування рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що фактично трудові відносиини між позивачем та відповідачем припинились 04.10.2016, а тому і реалізувати право судді у відставці, зокрема право на вихідну допомогу судді, позивач міг лише з 04.10.2016.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Відповідач звернувся до суду із касаційною скаргою, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
5.1. Доводи касаційної скарги відповідача ґрунтуються на тому, що судом апеляційної інстанції зроблено неправильний висновок про обставини та момент припинення позивачем трудових відносин, а також чинного на момент звільнення позивача законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини.
6.Позивач не скористався правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги: 
7. Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8. Відповідно до частин другої-п`ятої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (надалі - Закон № 2453-VI) суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої  повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.
9. Стаття 126 Конституції України серед підстав для звільнення судді визначає подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
10. Порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається Законом № 2453-V та Регламентом Верховної Ради України. 
11. За приписами частини третьої статті 122 Закону № 2453-VІ повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
12. Як зазначено вище, позивача було обрано безстроково на посаду судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Верховною радою України 18.04.2013 (постанова № 206-VІІ).
13. В подальшому, позивача було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VІІІ.
14. У даному випадку доцільно зазначити, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
15.Колегія суддів звертає увагу, що чинним, на час виникнення спірних відносин, законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв`язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.
16. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами судової справи, позивача було звільнено з посади судді уповноваженим органом 22.09.2016, тобто до набрання вказаним законом чинності. Крім того, наказом відповідача від 04.10.2016 № 864-к «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 вважається звільненим 22.09.2016 у зв`язку з виходом у відставку, що позивачем не оскаржувалось.
17. За приписами абзацу третього пункту 7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97 акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.
18. Враховуючи викладене, реалізація права позивача на звільнення у зв`язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 22.09.2016.
19. Відтак, Верховний Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо дати фактичного припинення трудових правовідносин між позивачем та відповідачем, оскільки саме з дати прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 у відставку, такі правовідносини припинились.
20. При цьому, статус судді у відставці визначався розділом X Закону № 2453-VІ, який у свою чергу не передбачав виплату судді вихідної допомоги у зв`язку з відставкою, як і будь-яка інша стаття зазначеного Закону № 2453-VІ.
21. Разом з тим, 30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, частиною першою статті 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
22. Пунктом 7 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону закріплено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів»  від 07.07.2010 № 2453-VІ.
23. На переконання колегії суддів помилковим є висновок суду апеляційної інстанції щодо можливості застосування до позивача положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2019 № 1402-VIII, оскільки станом на момент звільнення позивача з посади судді у зв`язку з виходом у відставку (22.09.2019) вказаний закон не набрав чинності.
24. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
25. У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначено, що за загально визнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
26. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.
27. Разом з тим, у рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.
28. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, тобто Закону № 2453-VІ, яким на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги у зв`язку з відставкою не передбачалась. 
29. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.08.2019 за результатами перегляду в касаційному порядку справи № 753/22101/16-а.
30. З огляду на вищенаведене Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваної відмови відповідача та про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
31. За таких обставин, доводи касаційної скарги знайшли своє відображення в матеріалах справи, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.
32. Частиною другою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
33. Частиною першою статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанціїскасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
34. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
35. Касаційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ задовольнити.
36. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 826/3922/17 за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги, зобов`язання вчинити дії - скасувати.
37. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 826/3922/17 за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги, зобов`язання вчинити дії - залишити в силі.
38. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                                          І.В. Дашутін

Судді                                                                                                              О.О. Шишов

                                                                                                              М.М. Яковенко