Постанова
Іменем України
 
20 листопада 2019 року 
м. Київ
 
справа № 641/4547/18-ц
провадження № 61-11905св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Департаменту житлового господарства Харківської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченко І. О., Колтунової А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради про надання впорядкованого житла.
 
Позовна заява мотивована тим, що її батько ОСОБА_2 у 1952 році отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
Зазначала, що 18 травня 1999 року в будинку сталася пожежа. На той час батьки вже померли та в квартирі була зареєстрована лише вона, однак, за місцем реєстрації не проживала, оскільки будинок знаходився в непридатному для проживання стані.
 
Звертала увагу на те, що її було незаконно знято з реєстрації за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим факт її проживання та реєстрації у зазначеній вище квартирі було встановлено рішенням Комінтернівського районного суду Харківської області від 18 квітня 2007 року.
 
Вказувала на те, що проживає в однокімнатній квартирі свого сина, житлова площа якої складає 17,50 кв. м, при цьому, що норма житлової площі на одну особу становить 13,65 кв. м.
 
Вважає, що має право на отримання іншого упорядкованого житла на підставі частини другої статті 111 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), проте позбавлена вирішити це питання в позасудовому порядку через бездіяльність відповідача.
 
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила зобов`язати Департамент житлового господарства Харківської міської ради надати їй житло у вигляді особистої упорядкованої житлової квартири не як поліпшення житлових умов, а як внаслідок пожежі у будинку АДРЕСА_2 , в якому була розташована зазначена вище квартира, в якій позивач була зареєстрована.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано виконавчий комітет Харківської міської ради розглянути на найближчому засіданні питання надання позивачу на склад її сім`ї благоустроєного жилого приміщення в м. Харкові у межах норми житлової площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у будинку АДРЕСА_2 , де у квартирі № 1 була зареєстрована та мешкала з 1952 року ОСОБА_1 , 18 травня 1999 року сталася пожежа, а тому позивач має бути забезпечена благоустроєним житлом на підставі частини другої статті 111 ЖК Української РСР. 
 
Суд першої інстанції також вважав, що право позивача на отримання благоустроєного житлового приміщення має бути захищене шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Харківської міської ради розглянути на найближчому засіданні питання надання позивачу ОСОБА_1 на склад її сім`ї іншого благоустроєного жилого приміщення в м. Харкові у межах норми жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам та прийняти відповідне рішення.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 рокуапеляційну скаргу Департаменту житлового господарства Харківської міської ради задоволено. Рішення суд першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки доказам, поданих позивачем, не з`ясував фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
 
Апеляційним судом зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що норма частини другої статті 111 ЖК Української РСР, на яку посилалась позивач, звертаючись до суду з цим позовом, визначає конкретні підстави за яких може надаватися інше житлове приміщення, проте, така обставина, як пожежа, в ній відсутня.
 
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів того, що будинок, у якому знаходилася квартира № 1 , в якій проживали батьки ОСОБА_1 , підлягав знесенню у зв`язку із непридатністю для проживання або того, що будинок (жиле приміщення) підлягав переобладнанню в нежилий.
 
Не містять матеріали справи і доказів того, що ця пожежа відноситься до категорій надзвичайних обставин або надзвичайних ситуацій. Не надано також результатів перевірки Управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на підставі яких можна було б встановити причину пожежі, її масштаб, розмір завданих збитків тощо.
 
Посилаючись на наведене та на те, що позивач, зокрема, не довела факту її реєстрації та проживання у квартирі АДРЕСА_1 на час пожежі, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку із чим скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та інших учасників справи
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, у якій просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Зазначала, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення на підставі доказів, яким була надана належна правова оцінка, яке було помилково скасовано апеляційним судом.
 
Вважає незаконним посилання апеляційного суду на те, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2007 року, яким  встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 на час пожежі в квартирі АДРЕСА_1 , не має преюдиційного значення та не підтверджує факт її проживання у зазначеній вище квартирі.
 
Звертала увагу на те, що апеляційним судом не враховано, що вона зверталась до суду з заявою про встановлення факту проживання у зазначеній вище квартирі, оскільки її було незаконно знято з реєстрації, а тому посилання апеляційного суду на те, що з копії паспорта ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи вбачається, що з 1988 року вона зареєстрована по АДРЕСА_3  є помилковим.
 
Відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Судами встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи Великої Вітчизняної війни, учасником бойових дій Великої Вітчизняної війни та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
 
18 травня 1999 року в будинку АДРЕСА_3 сталася пожежа. За заявою ОСОБА_1 з 21 травня 1999 року проводиться перевірка за фактом пожежі.
 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2007 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 в період з 1952 року до 18 травня 1999 року на підставі пояснень свідка.
 
З копії паспорта ОСОБА_1 , яка наявна в матеріалах справи вбачається, що з 1988 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Відомості щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою та перереєстрації у матеріалах справи відсутні.
 
Відповідно до листа виконавчого комітету Харківської міської ради Хворостова В. М. разом з сином проживають адресою: АДРЕСА_4 однокімнатній ізольованій квартирі 
№ 5 , житлова площа якої становить 18, 0 кв. м., загальна площа - 37,3 кв. м; квартира обладнана всіма зручностями, приватизована в 1993 році на двох осіб: 
ОСОБА_1 та її сина.
 
З 16 березня 2010 року ОСОБА_1 з сином перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Станом на 01 червня 2017 року у виконавчому комітеті Харківської міської ради у списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла, перебуває 1 770 сімей, черга сім`ї ОСОБА_1 - № 1143.
 
В списку осіб, які мають право на позачергове отримання житла з урахуванням пільги інваліда війни перебуває 86 сімей, з яких інвалідів 2 групи - 50 сімей. Черга ОСОБА_1 серед інвалідів війни 2 групи під № 33.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Відповідно до частини другої статті 111 ЖК Української РСР, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв`язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.
 
За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Звертаючись до суду з вказаним вище позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок пожежі вона має право на позачергове отримання нового впорядкованого житла на підставі частини другої статті 111 ЖК Української РСР.
 
Установивши, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що на момент пожежі в будинку  АДРЕСА_2 вона була зареєстрована чи проживала у квартирі № 1 , а також не довела, що цей будинок підлягав знесенню у зв`язку із непридатністю для проживання або переобладнанню в нежилий, апеляційний суд, врахувавши зміст частини другої статті 111 ЖК Української РСР, зробив правильний висновок, що до спірних правовідносин зазначена норма житлового законодавства не підлягає застосуванню та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з його безпідставністю.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не застосував положення частини другої статті 111 ЖК Української РСР, зводяться до неправильного розуміння та власного тлумачення позивачем зазначеної вище норми законодавства. 
 
Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд помилково не взяв до уваги рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2007 року, яким встановлено факт її проживання в будинку  
АДРЕСА_2 у період з 1952 року до 18 травня 1999 року (день коли сталася пожежа у вказаному будинку) не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки з копії паспорта позивача вбачається, що вона з 1988 року проживає за іншою адресою, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що на час пожежі вона у зазначеному вище будинку не проживала через його аварійний стан, а в мотивувальній частині рішення від 18 квітня 2007 року  йдеться про проживання позивача у спірній квартирі до 1972 року. При цьому, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 квітня 
2007 року ухвалювалось за заявою ОСОБА_1 з метою належного оформлення спадщини, а тому не має преюдиційного значення під час розгляду позову про надання їй впорядкованого житла.
 
Суперечливість зазначених доказів та посилань позивача не дають підстав стверджувати про проживання та реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі   АДРЕСА_1 а до 18 травня 1999 року.
 
Верховний Суд також звертає увагу на те, що самого лише факту проживання чи реєстрації позивача у спірній квартирі на час пожежі не достатньо для застосування частини другої статті 111 ЖК Української РСР, оскільки зазначена норма передбачає право осіб на отримання іншого жила в разі знесення чи переобладнання в житлове приміщення непридатного для проживання житла. Доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять.
 
Переглядаючи оскаржувану постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційним судом повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи, надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах з дотриманням вимог процесуального закону, правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду відсутні. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, апостанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | І. Ю. Гулейков
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик