Постанова
Іменем  України
26 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 295/14706/18
провадження № 61-3763св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,     Петрова Є.В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_5 , 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа - Орган опіки і піклування Житомирської міської ради ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2018 року в складі судді Полонця С. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2019 року в складі суддів: Григорусь Н. Й, Коломієць О. С., Галацевич О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання колишньої невістки ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 й                 ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги мотивовано тим, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 , відповідачами є його онуки та колишня невістка, які не проживають у квартирі більше шести місяців, але продовжують бути зареєстрованими, що порушує його права як наймача.
Короткий зміст рішень судів першої  та апеляційної інстанцій
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 26 листопада                     2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від  31 січня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що хоча відповідачі і не проживають у спірній квартирі, проте це зумовлено неправомірною поведінкою колишнього чоловіка ОСОБА_5 щодо відповідача ОСОБА_2 , тому остання була змушена з дітьми виїхати із вказаної квартири. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі  ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій  неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, визначення правовідносин, що склалися між сторонами, що потягло за собою ухвалення неправомірного рішення. 
Зокрема заявник посилається на те, що перешкоди у проживанні та факти нанесення відповідачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень не підтверджені та не спростовані жодними доказами, а тому суди дійшли неправильних висновків, що ОСОБА_2 разом з дітьми не проживають у квартирі з поважних причин.
Доводи інших учасників справи.
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Під час розгляду справи суди установили, що 12 листопада 1991 року            ОСОБА_3 отримав ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_3 ).
За вказаною адресою зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_5 (наймач), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_2 (колишня невістка), ОСОБА_3 (онука), ОСОБА_4 (онука).
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23 січня                 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Дочку ОСОБА_3 залишено на подальше проживання з матір`ю.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживають з вересня 2016 року до теперішнього часу.
Суди також установили, що ОСОБА_2 власного житла не має та проживає з двома малолітніми дітьми в орендованому житлі, у зв`язку зі створенням колишнім чоловіком перешкод у доступі до квартири (витяг з ЄРДР щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5                      ОСОБА_2 ). Окрім того, ОСОБА_5 обов`язки по утриманню доньки ОСОБА_3 не виконує, що підтверджується довідкою-розрахунком про заборгованість останнього зі сплати аліментів. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Усправах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
Згідно частини 2 статті 107 ЖК УРСР у випадку вибуття наймача або членів його сім`ї на постійне місце проживання в інший населений пункт або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму вважається розірваним з дня вибуття.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що належних доказів на підтвердження факту непроживання ОСОБА_2 у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців матеріали справи не містять.  
Судами установлено, що ОСОБА_2 залишила спірне житло з дітьми не з власної волі, причиною для зміни місця проживання була неможливість їх спільного проживання з колишнім чоловіком та батьком                ОСОБА_5 , через його протиправну поведінку.
Таким чином, встановивши, що відсутність у житловому приміщенні  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викликана поважними причинами, зокрема конфліктною ситуацією з                          ОСОБА_5 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою на підставі статей 71, 72 ЖК УРСР.
Також судами установлено, що відповідачка не має іншого, придатного для проживання її разом із малолітніми дітьми житла, та змушена проживати з двома малолітніми дітьми в орендованому житлі, у зв`язку зі створенням колишнім чоловіком перешкод у доступі до квартири, тому суди прийшли до висновку, що немає підстав для розірвання договору найму на підставі статті 107 ЖК УРСР.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України  передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада                 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді                                                                            В. М. Сімоненко
 
                                                                                    С. Ю. Мартєв
 
                                                                                    Є. В. Петров