ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 листопада 2019 року
м. Київ 
справа № 644/11651/15-к
провадження № 51-5452 км 18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,    
захисника                                          ОСОБА_6 , 
засудженої                                                   ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої                ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова                        від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області                           від 24 січня 2018 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2                 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк                     10 років з конфіскацією майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим остаточно призначено  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано  ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з 17 вересня 2015 року по 19 липня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Згідно з вироком, 14 вересня 2015 року близько 12.00 години  ОСОБА_7 знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , діючи з умислом, спрямованим на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої              ОСОБА_9 , шляхом заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень, підійшла до квартири АДРЕСА_3 , і коли остання відчинила двері,  ОСОБА_7 , бажаючи притупити пильність потерпілої, попросила позичити їй ліки. Після того, як ОСОБА_9 , запросила останню до квартири, ОСОБА_7 увійшла і зачинила за собою вхідні двері.
Далі, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, поєднаного із заподіяння тяжких тілесних ушкоджень і умисне вбивство з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , дочекавшись зручного для нападу моменту коли потерпіла розвернулась до неї спиною, стала з достатньою силою завдавати ОСОБА_9 чисельні удари по голові принесеним із собою фрагментом металевої труби, тобто застосувала насильство, небезпечне для життя та здоров`я останньої. 
Коли ОСОБА_9 спробувала втекти, ОСОБА_7 , бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел, наздогнала її та продовжила наносити металевим предметом чисельні удари по голові потерпілої, які призвели до утворення в потерпілої в лобній, тім`яній та тім`яно-скроневій частині голови 21 забиту рану, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя та здоров`я. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці.
Упевнившись в тому, що ОСОБА_9 не подає ознак життя, ОСОБА_7 , діючи із корисливих спонукань, обшукала квартиру потерпілої та заволоділа належним її майном на загальну суму 8 750 грн.
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 24 січня 2018 року залишив вирок суду першої інстанції без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК додатково зараховано  ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з 19 липня 2016 року по 20 червня 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які  їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити судові рішення та перекваліфікувати дії  ОСОБА_7 на ст. 198 КК. Зазначає, що вину ОСОБА_7 не доведено, оскільки розслідування проводилося з істотними порушеннями норм КПК, у тому числі з порушенням права на захист ОСОБА_7 , а висновки суду містять істотні суперечності. Вважає неналежною перевірку версії сторони захисту щодо вчинення злочинів свідком ОСОБА_10 . Заперечує наявність в ОСОБА_7 корисливого мотиву та відсутність достатніх, належних та допустимих доказів її винуватості в інкримінованих їй злочинах. Вважає, що суд апеляційної інстанції не надав обґрунтованих відповідей на доводи апеляцій сторони захисту ,а ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу і просив судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити в частині кваліфікації дій. 
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення касаційної скарги захисника та просив судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження дії  ОСОБА_7 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК кваліфіковано правильно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 КПК.
Свої висновки про доведеність винуватості засудженої  ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, суд правильно обґрунтував показаннями самої засудженої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні винною себе не визнала, проте не заперечувала, що у день події знаходилась вдома і неодноразово заходила в квартиру до потерпілої                     ОСОБА_9 , а також підтвердила, що напередодні намагалася позичити в     ОСОБА_9 грошові кошти на операцію матері, однак остання відмовила їй. Зазначила, що викрадені в потерпілої каблучку та сережки здала в ломбард, за що отримала грошові кошти і віддала їх матері.
Також, зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_11 , яка пояснила, що її онука ОСОБА_7 в день події двічі ходила до сусідки ОСОБА_9 , а біля 12.00 год вона почула якийсь стогін та сказала про це онуці. Після того, як стало відомо про смерть сусідки, ОСОБА_7 забрала правнуку та поїхала до матері в лікарню. 
Свідок ОСОБА_12 також зазначила, що її донька ОСОБА_7 час від часу позичала у сусідки ОСОБА_9 грошові кошти та мала кредити, а в день події вона привезла їй в лікарню 2 000 гривень, походження яких їй невідомо. 
Також, як пояснила свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні, що їй відомо зі слів загиблої, як за три дні до вбивства ОСОБА_7 зверталась по гроші до                     ОСОБА_9 , однак коли вона відмовила, ОСОБА_14 погрожувала щось із собою зробити. 
Крім того, як повідомила свідок ОСОБА_15 , вона раніше знала, що                ОСОБА_9 періодично позичає ОСОБА_7 грошові кошти, між тим, у день події, дізнавшись про смерть ОСОБА_9 , вона приїхала до неї, де в тамбурі відчула різкий запах побутової хімії. 
Як слідує із показань потерпілого ОСОБА_16 , коли він прибув в квартиру матері, дізнавшись про її смерть, одразу в тамбурі, відчув різкий запах побутової хімії, при цьому двері в тамбур були закриті на замок, а в квартиру матері двері були не замкнені. 
Також, із показань свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні стало відомо, що він працює водієм таксі, який 14 вересня 2015 року підвозив ОСОБА_7 з дитиною в район станції метро Масельського, між тим, зазначив, що жінка була схвильована та від неї був якийсь різкий і неприємний запах.
Як повідомили в суді свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , раніше ОСОБА_7 вже зверталась у ломбард на станції метро Масельського, а в день події, з 14.00 год до 15.00 год, та на наступний день здавала там каблучку і сережки. 
Вказані показання також підтверджуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам, згідно яких свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 впізнали ОСОБА_7 , як особу котра 14 вересня 2015 року їздила від станції метро Масельського до офтальмологічної клініки та в зворотньому напрямку, де в переході станції метро Масельського у відділенні № 13 ломбарду «Дарс» здавала під заставу каблучку із золота, а наступного дня золоті сережки. 
Як вбачається із протоколу обшуку від 18 вересня 2015 року в приміщенні відділення № 13 ломбарду «Дарс» в м. Харкові по проспекту Московському, 256-А, виявлено та вилучено ювелірні вироби та відповідні їм оригінали договорів застави                          № 13214767 та № 13214806 укладені між ТОВ «Ломбард Дарс» та ОСОБА_7 , предметом яких були золоті сережки з каменем та каблучка. 
Згідно даних протоколу пред`явлення речей для впізнання від 18 вересня                2015 року, свідок ОСОБА_15 впізнала золоті каблучку та сережки належні потерпілій ОСОБА_9 . 
Вказані обставини, також підтверджуються відеозаписом камер відеоспостереження, вилученого під час огляду місця події від 05 жовтня 2015 року в приміщенні відділення № 13 ломбарду «Дарс», а також не заперечувалися самою засудженою ОСОБА_7 .
Також, суд обґрунтовано у вироку послався на дані протоколу обшуку                           від 17 вересня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого було виявлено та вилучено договір про надання фінансового кредиту, укладений при здійсненні застави ювелірних виробів, жіночий одяг, рушники зі слідами схожими на речовину бурого кольору та полімерні пакети, в одному з яких, в середині виявлена крапля схожа на речовину бурого кольору. 
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи на рушнику та куску тканини, вилученої в ОСОБА_7 під час обшуку, виявлено плями крові людини, походження яких не виключається, у тому числі, від потерпілої ОСОБА_9 .
Крім того, як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 18 вересня                 2015 року, засуджена ОСОБА_7 у присутності понятих та захисника                     ОСОБА_20 детально відтворила обставини вчинених нею кримінальних правопорушень, зокрема вказала на знаряддя вчинення злочину, характер та локалізацію завданих потерпілій тілесних ушкоджень, а також показала місце, де позбулася предмету, яким завдавала ударів потерпілій. Крім того, ОСОБА_7 відтворила послідовність своїх дій по заволодінню майном ОСОБА_9 , а також щодо збуту викрадених в неї коштовностей.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 14 вересня 2015 року, відповідно до яких було виявлено біля входу на підлозі труп потерпілої ОСОБА_9 з чисельними ранами на голові та ранами на кінцівці. Загальна обстановка у квартирі потерпілої не порушена, двері до квартири не замкнені, замок пошкоджень не має. 
З висновків судово-медичних експертиз вбачається, що виявлені в потерпілої             ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді множинних забитих ран на обличчі, голові та волосяній частині голови (21 забійна рана), утворилися внаслідок неодноразового ударного впливу тупих твердих предметів в строк, незадовго до настання смерті (не більше 30 хвилин). Причиною смерті ОСОБА_9 стала травма голови у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепу, руйнування речовини головного мозку. При цьому, відомості з протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 щодо механізму завдання ударів та локалізації узгоджуються з об`єктивними судово-медичними даними. 
Також, відповідно до даних висновку додаткової судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_9 настала в період з 12.00 год до 14.20 год, при цьому частина тілесних ушкоджень була завдана, коли ОСОБА_9 знаходилась в горизонтальному або схожому до нього положенні та головою була звернута до впливаючої площі травмуючого предмету. Зазначені пошкодження були завдані в числі останніх, до цього потерпіла могла здійснювати деякі самостійні дії, стогнати або кричати, пересуватись, рухатись самостійно. 
Таким чином, суд у вироку проаналізував і дав належну оцінку всім зібраним у кримінальному провадженні та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності. Оцінку кожного з них належним чином вмотивовано. Всі докази доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість                 ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а тому доводи захисника про те, що докази у кримінальному провадженні не підтверджують винуватості   ОСОБА_7 , є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Всупереч викладеним у касаційній скарзі доводам захисника, суд перевірив версію сторони захисту щодо причетності до вчинення злочину свідка ОСОБА_10 та обґрунтовано спростував її фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, зокрема встановленим фактом перебування ОСОБА_10 у період можливого часу смерті потерпілої ОСОБА_9 в іншому місці.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилань сторони захисту на можливість скоєння злочину ОСОБА_10 лише з огляду на його попередні судимості. 
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження захисника про відсутність в ОСОБА_7 корисливого мотиву на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 під час розбійного нападу на потерпілу. 
Так, у кримінально-правовому розумінні, корисливий мотив являє собою прагнення, спонукання особи до незаконного збагачення за рахунок вчинення протиправних дій у відношенні інших осіб, суспільства або держави. 
При цьому, вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. До того ж, не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. Сукупність злочинів матиме місце в тому випадку, коли винний вчиняє умисне вбивство під час нападу або зразу ж після нього з метою заволодіння або утримання майна. За таких обставин вчинене слід кваліфікувати як умисне вбивство з корисливих мотивів (п. 6 ч. 2 ст. 115 КК) та розбій (ч. 4 ст. 187 КК).
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_7 мала матеріальні труднощі, самостійно виховувала дитину, отримувала заробітну плату в розмірі 3 100 грн, а також мала кредитні зобов`язання перед банком та неодноразово раніше вже здавала у ломбард золоті вироби. При цьому, у день події вона отримала смс-повідомлення із банку про сплату заборгованості по кредиту в сумі 4 000 грн, а також в неї була хвора матір, яка потребувала коштів на лікування.
Таким чином, встановлені фактичні обставини переконливо свідчать про те, що                     ОСОБА_7 , маючи матеріальні труднощі та потребуючи грошових коштів на лікування матері, прийшла до сусідки ОСОБА_9 , в якої раніше вже позичала грошові кошти і достовірно знала про наявність в неї матеріальних цінностей, керувалася саме корисливим мотивом під час нападу на потерпілу, в ході якого в неї виник умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , яка могла чинити їй опір або в подальшому викрити її. Отже, мотивом позбавлення життя потерпілої, який виник саме під час розбійного нападу, було бажання засудженої отримати матеріальні блага для себе, тому суди дійшли правильного висновку про те, що дії ОСОБА_7 були обумовлені саме корисливим мотивом.
Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих всіх обставин кримінального провадження у сукупності та враховуючи знаряддя й спосіб вчинення злочинів, характер, локалізацію та кількість ударів, завданих потерпілій по голові, а також поведінку винної після вчинення злочину, яка намагалася приховати сліди скоєного та одразу отримати матеріальну вигоду від збуту викрадених речей, суди дійшли обґрунтованих висновків про доведеність винуватості засудженої ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_9 з корисливих мотивів під час розбійного нападу на потерпілу поєднаному із заподіянням тяжких тілесних та відповідно правильність кваліфікації її дій за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
Доводи касаційної скарги щодо недопустимості доказів, отриманих внаслідок проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 через відсутність останньої під час проведення цієї слідчої дії, є неспроможними, оскільки відповідно до ст. 236 КПК питання щодо присутності підозрюваного під час проведення обшуку вирішується за розсудом слідчого. Підстав сумніватися у законності проведення зазначеної слідчої дії, а також вважати протокол обшуку недопустимим доказом, у колегії суддів немає.
Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог статей 207-213 КК при затриманні ОСОБА_7 , оскільки згідно з даними, що містяться у відповідному протоколі, ОСОБА_7 була затримана                      17 вересня 2015 року на підставі ч. 2 ст. 207 КК за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК. Отже, на переконання колегії суддів, органи досудового розслідування в даному кримінальному провадженні в цілому дотримались порядку для законного затримання особи, встановленого КПК.  
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про застосування до                 ОСОБА_7 під час затримання психологічного впливу з боку працівників органу досудового розслідування, з метою визнання нею вини, то вони є голослівними, оскільки у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження таких заяв сторони захисту. Засуджена ОСОБА_7 та її захисники протягом досудового розслідування, а також в судах першої і апеляційної інстанцій про такі обставини не заявляли.
Крім того, твердження захисника щодо позбавлення ОСОБА_7 можливості на досудовому слідстві обрати захисника за власним бажанням, є необґрунтованими та спростовуються даними постанов про закриття кримінального провадження             від 18 липня, 06 грудня 2017 року та 07 лютого 2018 року у зв`язку з відсутністю в діях працівників поліції складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК, з підстав не встановлення даних під час досудового розслідування, які б свідчили про порушення права ОСОБА_7 на захист. 
Всі інші, наведені у касаційній скарзі аргументи з приводу порушення права на захист ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, є неспроможними, а обставини, на які посилається сторона захисту, не впливають на висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та законність її засудження і, зважаючи на положення ст. 412 КПК, не можуть слугувати підставами для скасування оспорюваних рішень. 
Всі доводи щодо незаконності засудження, в тому числі, щодо істотних порушень вимог КПК, недопустимості доказів, які аналогічні доводам апеляцій сторони захисту, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга захисника  ОСОБА_8  задоволенню не підлягає, оскільки не містить переконливих доводів на спростування зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу                 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, 
ухвалив: 
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року щодо                ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника               ОСОБА_8 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_3                            ОСОБА_2