ПОСТАНОВА
Іменем України

30 вересня 2019 року 
Київ
справа №752/5917/17
адміністративне провадження №К/9901/7239/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного  І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №752/5917/17
за позовом ОСОБА_1 
до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
на окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року (у складі колегії: головуючого судді Мєзєнцева Є.І., суддів Файдюка В.В., Чаку Є.В.),
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року змінено сторону виконавчого провадження, а саме Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві змінено на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року за її позовом щодо перерахунку розміру пенсії з 87% до 60%; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати розмір її пенсії на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року з розрахунку 87% від розміру заробітної плати.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій вчинених суб`єктом владних повноважень під час виконання рішення суду - залишено без задоволення.
На зазначену ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
18 лютого 2019 року судом апеляційної інстанції винесено окрему ухвалу щодо порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» та частини другої статті 19 Конституції України. Зазначену окрему ухвалу направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону. Зобов`язано Головне управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проінформувати письмово Шостий апеляційний адміністративний суд у місячний термін з дня отримання означеної ухвали про результати розгляду окремої ухвали та вжиті заходи.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм процесуального права, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга надійшла до суду 14  березня  2019  року.
Ухвалою Верховного Суду від 13  червня  2019  року відкрито касаційне провадження у справі №  752/5917/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 27  вересня  2019  року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 30  вересня  2019  року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права винесено окрему ухвалу. Зокрема, зазначає, що у разі виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №752/5917/17 розмір отримуваної позивачем пенсії зменшиться, про що було повідомлено листом від 01 листопада 2018 року №102600/03 ОСОБА_1 .
Відповідач звертає увагу суду на те, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №752/5917/17 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві фактично виконана не була, оскільки відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  №1058 у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі, що підтверджується довідками про розмір позивача за 2017-2018 роки.
Отже, відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.
Від позивача відзиву на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону окрема ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду 18 лютого 2019 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі доводи скаржника є не прийнятні з огляду на наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у справі №752/5917/17 позов ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме визнано дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, отриманої за місцем роботи, неправомірними; зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, здійснити перерахунок та виплату призначеної їй відповідно до Закону України «Про державну службу» пенсії, виходячи з розміру заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати за період з серпня 2008 року по вересень 2010 року на підставі довідки №186 від 27 жовтня 2016 року, виданої Київською митницею Державної фіскальної служби Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та довідки №61 від 24 березня 2017 року, виданої Київською митницею Державної фіскальної служби Міжнародний аеропорт «Бориспіль», починаючи з 09 лютого 2017 року.
06 листопада 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надіслало позивачці ОСОБА_1 лист №102600/03 від 01 листопада 2018 року, такого змісту «з 26 листопада 2010 року їй призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», розмір якої розрахований в розмірі 87% від суми заробітної плати (4274,07 х 87%) та складає 3718,44 грн., а з урахуванням призначеної згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доплати в розмірі 243,89 грн., загальний розмір її пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» становить 3 962,33 грн.
Відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, державні службовці мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» в редакції від 02 березня 2015 року №  213-VІІІ, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Враховуючи вищевикладене, після проведеного перерахунку основний розмір її пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» розрахований в розмірі 60% від суми заробітної плати (4659,12X60%) та складає 2795,47 грн., до розміру пенсії за віком призначено доплату згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в розмірі 243,89 грн., та загальний розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 09.02.2017р. буде становити - 3039,36 грн.»
Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що  діяла на час призначення пенсії, далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності  загального трудового стажу для жінок не менше 20 років, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове  державне пенсійне страхування,  без обмеження граничного розміру  пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на 1% заробітку, але не більше 90% заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.
Положенням частини другої статті 37-1 Закону № 3723-XII передбачено, що перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.  
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при перерахунку пенсії державним службовцям має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Стаття 37 Закону № 3723-XII регулює правовідносини з призначення пенсії, а не її перерахунку, що не є тотожним поняттям.
Водночас, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, в межах спірних правовідносин фактично мало місце обчислення раніше призначеної пенсії з урахуванням додаткових показників заробітної плати, які не були враховані при її призначенні.
Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги у зв`язку із наступним.
Перерахунок пенсії проводився на підставі судового рішення у зв`язку із захистом позивачем свого права щодо невірного нарахування пенсії, до якої не було включено певних складових заробітної плати.
При цьому, судове рішення, на підставі якого проводився перерахунок пенсії ОСОБА_1 , стосується виключно складових заробітної плати, які б мали бути враховані при призначенні позивачу пенсії, і не стосувались відсоткового відношення (розміру) заробітної плати, з якого призначається пенсія державним службовцям.
Враховуючи те, що позивач звернулась за перерахунком пенсії, а не за її призначенням, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судом апеляційної інстанції, що орган Пенсійного фонду повинен був зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення суду, виходячи з розміру 87 % від суми її заробітної плати.
Аналогічний підхід застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 204/4023/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 538/686/17.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Однак, в порушення зазначених конституційних норм, відповідачем не виконано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року. Дії відповідача не були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 324 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Відповідно до частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Згідно з частиною п`ятою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано виніс окрему ухвалу відносно Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві і направив її останньому для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
При цьому, колегія Суддів Верховного Суду наголошує, що пунктом 15 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» встановлено, що дисциплінарними проступками є: прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.
Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі Rysovskyy v. Ukraine (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".
Так, Судом зазначено, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74 і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37 і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
При цьому, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40 та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
Також суд зазначає про необхідність дотримання таких принципів права як «законні очікування» та «юридична визначеність», які знайшли своє відображення в практиці Суду Європейського Союзу (European Court of Justice, ECJ), який виступає останньою інстанцією у справах про застосування acquis communautaire - права Європейського Союзу (ЄС) - та забезпечує єдність застосування права ЄС в державах-членах.
Відповідна позиція цього Суду закріплена в його рішенні у хрестоматійній справі Державне управління фінансами проти промислових ковбасних виробів Південної Італії та інші (Amministrazione delle Finanze dello Stato v Srl Meridionale Industria Salumi and others (Joined Cases 212/80 to 217/80)) щодо ретроактивної дії законодавства: «Зазначена інтерпретація забезпечує визнання принципів юридичної визначеності та захисту законних очікувань, за змістом яких дія (наслідки) права Співтовариства повинна бути чіткою і передбачуваною для тих, на кого воно розповсюджується».
При цьому колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (заява 22414/93)) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №  65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №  63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №  4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    І.В. Желєзний
                                                                                                    Н.В. Коваленко