ПОСТАНОВА
Іменем України
13 листопада 2019 року 
Київ
справа №161/6295/16-а
адміністративне провадження №К/9901/11451/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року (суддя - Кирилюк В.Ф.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року (головуючий суддя -  Коваль Р.Й., судді - Гуляк В.В., Судова-Хомюк Н.М.) у справі 
за позовом   ОСОБА_1 
до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Коленди Михайла Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із зазначеним позовом та просив скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції міста Луцька рядового поліції Коленди М.М. у справі про адміністративне правопорушення від 26 квітня 2016 року серії ПС2 № 720194, якою на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн, та закрити провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) - проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора, оскільки він заїхав на перехрестя доріг на дозволений сигнал першого світлофора, а при виїзді з перехрестя увімкнувся заборонений сигнал світлофора з лівої сторони та одночасно увімкнулося зелене світло для переходу пішоходів через дорогу. Тому він зупинився і пропустив пішоходів, а коли для пішоходів увімкнувся заборонений сигнал світлофора, а для нього також ще горіло декілька секунд червоне світло, він завершив проїзд перехрестя, як цього вимагає п.16.8 ПДР. Також вказує на порушення інспектором порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення та порядку прийняття постанови у справі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Відмовляючи в позовних вимогах, суди виходили з того, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, що підтверджується наданою відповідачем відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення, а тому постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
28 листопада 2016 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року, в якій просив їх скасувати та направити справу на новий розгляд. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог. Вказує, що завершив маневр на червоне світло другого світлофора, адже керувався інформацією дорожніх знаків та розміток, які вказували на наявність регульованого перехрестя. Також, скаржник зазначив, що на даній ділянці дороги були відсутні будь-які заборонні розмітки чи знаки, які б свідчили про заборону проїзду на червоне світло світлофора. 
Сторонами по справі до Суду не було надано відзиву (заперечень) на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті.  
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 , керуючи маршрутним транспортним засобом «Богдан А 09202» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу по пр. Соборності, 42 в м. Луцьку на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «е» ПДР, що було зафіксовано на відеореєстратор нагрудний персональний.
У зв`язку із зазначеним, постановою інспектора роти № 2 батальйону УПП у м.Луцьку ДПП Коленди М.П. від 26.04.2016 серії ПС2 № 720194 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн.
Постанову було оголошено ОСОБА_1 негайно після закінчення розгляду справи. Копію постанови підписувати і отримувати позивач відмовився, тому постанову рекомендованою кореспонденцією було направлено позивачу за місцем проживання останнього.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Зі змісту ч. 2 ст.122 КУпАП вбачається, що Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до с.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що у спірній ситуації позивач повинен був керуватися приписами пункту 8.7.3 «е» ПДР щодо регулювання світлофорами руху транспортних засобів, в даному випадку - при проїзді регульованого пішоходного переходу.
Суд наголошує, що позивач не заперечував проти самого факту проїзду ним регульованого пішохідного переходу по пр. Соборності, 42 в м. Луцьку на заборонений червоний сигнал світлофору, проте вказує на те, що він завершував проїзд перехрестя.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що висока концентрація транспорту на перетині доріг вимагає дотримання учасниками дорожнього руху сигналів засобів регулювання і спеціальних правил роз`їзду, оскільки безвідповідальний підхід водіїв та порушення ними правил проїзду перехресть та невиконання вимог сигналів регулювання є причиною великої кількості аварій, тим більше якщо вказані транспортні засоби являються маршрутними таксі та/ або здійснюють інші пасажирські перевезення.
Отже, Суд зазначає, що доводи позивача про правомірність завершення ним проїзду перехрестя за вимогами пункту 16.8 ПДР, спростовуються наданою відповідачем відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, а підстави для скасування вказаних судових рішень відсутні. 
Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                     В. М. Бевзенко 

                                                                                                    Н.В. Шевцова