ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 648/1525/15-ц
провадження № 61-11368 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та з уточненням позовних вимог просив стягнути з відповідачів 328 158 грн майнової шкоди, завданої знищенням багаторічних плодових дерев та винограду, 20 000 грн за знищення меблів, 15 272 грн за зруйновані будівлі, а також 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 21 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладений попередній договір купівлі-продажу належного позивачеві житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Після укладення цього договору відповідачі зі згоди позивача почали користуватися даними будинком і ділянкою та, зокрема, знищили 45 кущів винограду, 16 фруктових дерев, зруйнували будівлі, вивезли меблі та інше майно. 
 
Договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  укладений не був, однак діями родини ОСОБА_2 позивачеві заподіяна майнова та моральна шкоди.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 35 532 грн майнової шкоди та 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 852,6 грн судового збору та по 8882,1 грн судових витрат, пов`язаних із розглядом судової справи.
 
Суд першої інстанцїі виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності протиправної                поведінки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 ,             ОСОБА_7 , ОСОБА_8 або їх винних дій/бездіяльності, що завдали позивачеві майнову та моральну шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими його винними діями/бездіяльністю та спричиненою шкодою.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2016 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 272 грн майнової шкоди та 3000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1033,8 грн судових витрат.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядалося. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження розміру завданих збитків і на підтвердження наявності протиправної поведінки ОСОБА_3 або його винних дій/бездіяльності, які завдали майнову чи моральну шкоду позивачеві, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими його винними діями/бездіяльністю та спричиненою шкодою.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в      редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року дана справа призначена до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_13 просить скасувати оскаржуване судове рішення як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Указував, що апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, а також неправильно розподілив судові витрати, понесені позивачем у даній справі. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_3 на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 26 грудня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Луб`янським А. В., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 03 грудня            2014 року реєстраційною службою Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,2277 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
21 лютого 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений попередній договір куплі-продажу вказаних житлового будинку та земельної ділянки з зобов`язанням сторін у строк до 30 грудня 2014 року укласти договір купівлі-продажу. 
 
У пункті 8 цього договору зазначено, що ОСОБА_2 діє зі згоди свого чоловіка ОСОБА_3 
 
У встановлений даним договором строк договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений не був.
 
Згідно з висновком судово-будівельної експертизи від 14 січня 2016 року № 46/15 у період з 07 грудня 2011 року по 21 жовтня 2015 року в домоволодінні АДРЕСА_1 виконано демонтаж сараїв літ. «З», «И», «К», туалету літ. «Е» та навісу літ. «Ж». Кошторисна вартість відновлювальних будівельних робіт становить 15 272 грн.
 
Відповідно до висновку судової оціночно-земельної експертизи від 11 липня 2016 року № 21/16 ринкова вартість зрізаних плодових дерев та кущів винограду на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 а саме фруктових дерев: 1 черешні, 2 горіхів, 2 груши, 1 абрикоса, 6 яблунь та 45 кущів винограду, становить 20 260 грн.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскаржуване рішення апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону частково.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правами фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 57 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Правильним є висновок апеляційного суду, що позивач не довів у встановленому законом порядку розмір збитків, заподіяних йому знесенням плодових дерев та кущів винограду.
 
Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.
 
Таким чином, для виникнення солідарного обов`язку з відшкодування шкоди необхідно встановити, що особи діяли з єдністю наміру або заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями.
 
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 здійснював будь-які дії чи висловлював будь-які наміри щодо знесення будівель та споруд на земельній ділянці позивача, а тому правильним є висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду. 
 
Ураховуючи викладене, обґрунтуваним є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстнації в оскаржуваній частині та прийняття в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовної вимоги до ОСОБА_2 і відмови в задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_3 .
 
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України в редакції, чинній до            15 грудня 2017 року, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
 
Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України в указаній редакції та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
 
Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
 
Апеляційний суд не вирішив питання розподілу судових витрат, понесених позивачем при розгляді даної справи, зокрема в суді першої інстанції. 
 
Зі змісту оскаржуваного судового рішення неможливо встановити, з чого виходив апеляційний суд при розподілі судових витрат, оскільки будь-які розрахунки такого розподілу відсутні.
 
Відсутність фактичних обставин, що мають значення для вирішення питання про розподіл судових витрат у даній справі є правовою підставою для його скасування в цій частині та направлення до апеляційного суду на новий розгляд, оскільки за таких умов суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснити перерозподіл судових витрат.
 
За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 410 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати.
 
Справу № 648/1525/15-ц у цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року в частині позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                                  В. І. Журавель
 
                                                                                                                  І. О. Дундар
 
                                                                                                                  М. М. Русинчук