Постанова                                                           
Іменем України 
 
16 жовтня 2019 року                                                                     
м. Київ
                                                                                
справа № 362/2875/13-ц
провадження № 61-35631св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом - Васильківський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним та зустрічним позовами - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, 
відповідач за зустрічним позовом - Державне підприємство «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України»,
третя особа за первісним позовом - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Васильківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України», Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання права власності за касаційною скаргою Заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області                               від 04 грудня 2014 року у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2011 року Васильківський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду в інтересах Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» (далі - ДП «ДСВ ІФРГ НАН України») з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20 травня 2002 року ДП «ДСВІФРГ НАН України» видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року позов Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі - Глевахівська селищна рада) задоволено. Припинено право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» земельною ділянкою загальною площею 387,19 га та вилучено її на користь Глевахівської селищної ради, визнано недійсним державний акт на право користування землею, виданий ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», та скасовано його державну реєстрацію.
Рішенням Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року № 714-31-V частину земельної ділянки, а саме 0,0998 га, кадастровий № 3221455300:02:004:0051, яка розташована по АДРЕСА_1 ,  було передано у власність ОСОБА_1 . 
В подальшому на спірну земельну ділянку, передану у власність ОСОБА_1 було видано серії ЯК № 701805. 
Згідно з інформацією Управління Держкомзему спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель переданих в постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Рішенням Господарського суду Київської області від 21 жовтня 2010 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду                 від 02 липня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України                           від 23 червня 2011 року, подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову Глевахівської селищної ради до ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», третя особа - Національна академія наук України, про припинення права постійного користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державної реєстрації державного акту.
Рішення, на підставі якого спірна земельна ділянка вибула із користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» скасовано, тому ділянка площею 387,19 га залишена в постійному користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Підстава для проведення вилучення 387,19 га земель з постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» зникла, тому передача її у власність фізичним особам порушує поновлені права позивача і ці землі мають бути повернуті у користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
За викладених обставин Глевахівська селищна рада, прийнявши рішення                                від 03 вересня 2009 року № 714-31-V, в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий № 3221455300:02:004:0051, діяла за відсутності для цього повноважень і з порушенням частини третьої статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», частини п`ятої статті 116, частини дев`ятої статті 149, частини другої статті 150 ЗК України.
Оскільки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» встановлено межі земельної ділянки, отримано держаний акт на право постійного користування землею, що належним чином зареєстрований, то рішення Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року                      № 714-31-V, яким здійснено перерозподіл землі - передано частину земельної ділянки належної ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на праві постійного користування іншій особі, а саме: ОСОБА_1 , не є підставою припинення права користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» вказаними земельними ділянками, тому рішення селищної ради в частині надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
Враховуючи викладене, Васильківський міжрайонний прокурор Київської області просив: визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради                 від 03 вересня 2009 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та витребувати у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що спірну земельну ділянку вона отримала у власність правомірно на підставі рішення Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року та належним чином зареєструвала за собою право власності на цю земельну ділянку.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на земельну ділянку 0,0998 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня               2014 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог в частині визнання незаконним і скасування рішення Глевахівської селищної ради                                    від 03 вересня 2009 року № 714-31-V. Відмовляючи у задоволенні позову про витребування земельної ділянки, місцевий суд виходив з того, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» не є власником земельної ділянки, тому не вправі застосовувати зазначений спосіб захисту належного права землекористування. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена у зустрічному позові вимога є наслідком заявленого первісного позову, відсутність підстав для задоволення якого виключає необхідність у задоволенні зустрічної вимоги.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Першого заступника прокурора Київської області відхилено, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня               2014 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Київської області                            від 27 травня 2015 року в частині вирішення первісного позову скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилено, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що надання ОСОБА_1 земельної ділянки із земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» щодо яких було прийнято рішення про їх вилучення на підставі рішення Господарського суду Київської області було спростовано доказами, які свідчать що будь-яких, передбачених законодавством заходів, спрямованих на фактичне виконання зазначеного судового рішення, не відбувалося. Будь-які відомості про місцезнаходження, конфігурацію або інші ідентифікуючі характеристики цієї земельної ділянки, які давали б змогу визначити, що саме із  цієї частини ділянки було надано ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. 
Під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження і припущення прокурора, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в межах земельного масиву ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», площею 971,21 га, право на яку засвідчується державним актом на право постійного користування серії ІІ-КВ № 001432-270, виданим 20 травня                     2002 року. Зазначене припущення може бути підтверджено лише шляхом проведення судової експертизи на предмет наявності порушення меж (або накладення) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою.
Проте проведенні в рамках цієї справи, а також в інших аналогічних справах експертні дослідження дійшли висновку про відсутність можливості надання відповіді на це питання у зв`язку з тим, що межі землекористування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» в натурі (на місцевості) не встановлено, а наявна документація із землеустрою, через істотні порушення законодавства, допущені в процесі її підготовки, не дає можливості їх визначити експертним шляхом. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2017 року Заступник прокурора Київської області подав касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня                   2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» з 2002 року відповідно до вимог статей 116, 118, 125, 126 ЗК України є належним землекористувачем земельної ділянки загальною площею 971,21 га у межах території Глевахівської селищної ради. Законодавцем особливо цінні землі сільськогосподарського призначення віднесено до обмежено обороноздатних об`єктів, які не можуть передаватися у приватну власність без згоди землекористувача та без згоди землекористувача та без погодження із Верховною Радою України. Рішеннями господарського суду підтверджено законність користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» земельною ділянкою загальною площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки сільськогосподарської продукції згідно із державним актом                          від 20 травня 2002 року, тому висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність факту накладення спірної земельної ділянки відповідача на землі ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» ґрунтується на безпідставних припущеннях суду і жодним доказом, наявним у справі, не підтверджується. Також не відповідає дійсності і висновки судів попередніх інстанцій про те, що каталог координат виконаний не за матеріалами польових вимірів, а за допомогою дигитайзера, а тому не може бути врахований як належний доказ.  Суди попередніх інстанцій на порушення норм процесуального права не врахували науково-технічний звіт, згідно з яким спірна земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 розташована в межах земельної ділянки № 7 загальною площею 313,0560 га, яка перебуває в користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». Використання земель сільськогосподарського призначення має не тільки не погіршувати стан земель внаслідок виробничої діяльності, але й сприяти відновленню та поліпшенню родючості ґрунтів, їх корисних властивостей. Водночас передача землі у власність фізичної особи для будівництва приватного житла унеможливить її використання державним підприємством для вирощування високоякісного насіння та впровадження у сільськогосподарське виробництво нових високопродуктивних сортів озимої пшениці, кукурудзи, нових комплексних мінеральних добрив, бактеріальних добрив, бакових сумішей гербіцидів та інше.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У серпні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що касаційне скарга не містить доводів про порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчили про те, що спірна земельна ділянка надавалася відповідачу селищною радою за рахунок земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». У матеріалах справи відсутній проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 387,19 га, необхідність розробки якого передбачено статтею 50 Закону України «Про землеустрій». Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність допустимих доказів, які б підтверджували факт реального вилучення земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» площею                      387,19 га на підставі рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року і подальшої передачі її частини відповідачу. У матеріалах справи містяться чотири примірники (копії) технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», яким суди дали належну правову оцінку. Судами попередніх інстанцій не встановлено, а матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем вимог статті 150 ЗК України. Позивачем не доведено того, що землями із складу яких надано земельну ділянку відповідачу, володіє ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», не доведено того, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» є науково-дослідною установою та здійснює наукову або дослідну діяльність, а також те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах полів будь-якої науково-дослідної установи.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20 травня 2002 року ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» видано державний акт на право постійного користування землею з правом користування 971,2 га землі, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.
Рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду                 від 30 квітня 2009 року, припинено ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 387,19 га (388,99 га за винятком території площею 1,8 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості відповідача). Вилучено у ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» вказану земельну ділянку. Визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію державного акту на право користування серії ІІ-КВ №с 001432-270, виданого 20 травня 2002 року ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Постановою Вищого Господарського суду України від 08 жовтня 2009 року касаційну скаргу ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» задоволено частково. Рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2009 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Верховного Суду України від 26 січня 2010 року касаційну скаргу Глевахівської селищної ради задоволено. Постанову Вищого Господарського суду України від 08 жовтня 2009 року скасовано, а касаційне провадження припинено.
Рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року, залишеним без змін постановами Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року та Вищого Господарського суду України від 23 червня                     2011 року, подання Васильківського міжрайонного прокурора Київської області про перегляд рішення Господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року за нововиявленими обставинами у справі задоволено. Рішення  Господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Рішенням Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року  № 714-31-V, зокрема ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 .
28 грудня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 701805, кадастровий номер 3221455300:02:004:0051, який зареєстровано 28 грудня 2009 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за                         № 010994102653.
З листа Управління Держкомзему у Васильківському районі від 17 жовтня 2011 року про надання інформації № 3816/02-1 встановлено, що при внесенні поданого каталогу координат на земельну ділянку ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» до автоматизованої системи координат ведення державного земельного кадастру, управлінням виявлено земельні ділянки, які перекривають межі даної ділянки, до яких, зокрема належить земельна ділянка ОСОБА_1 
Управління Держкомзему у Васильківському районі листом від 08 квітня 2011 року           № 998/02-1 повідомило Глевахівського селищного голову, що в автоматизованій системі координат ведення державного земельного кадастру у Васильківському районі даних стосовно користувача ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» не значиться.
Згідно з листами Управління Держкомзему у Васильківському районі від 03 серпня та  від 29 грудня 2011 року в базі автоматизованої системи координат відсутні відомості, на підставі яких можна визначити факт накладання на земельні ділянки інших землекористувачів (власників земельних ділянок), користування якими підтверджується державним актом на право постійного користування землею                    серії ІІ-КВ № 001432-270. Технічна документація по складанню державного акту на право постійного користування землею, виданого ДП «ДСВ ІФРГ НАН України»не містить відомості обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, користування якою посвідчується зазначеним державним актом. У зв`язку із цим, в базі автоматизованої системи координат відомості про координати поворотних точок земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України»  відсутні і не були внесені.
У процесі розроблення технічної документації по виготовленню державного акту на право постійного користування землею ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», використовувався дигитайзер і визначені за його допомогою координат поворотних точок земельних ділянок не можуть бути внесені до автоматизованої системи координат Державного земельного кадастру, оскільки вони визначені в умовній, а не в державній системі координат 1963 року, що підтверджується листом Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 14 грудня 2011 року.
Згідно з технічною документацією, виготовленою у 2000 році по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву Інституту фізіології рослин і генетики НАН України, межі земельних ділянок виділених в натурі (на місцевості) ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на території Глевахівської селищної ради, загальний розмір землекористування в 971,2 га, складається із 15 земельних ділянок, відповідно, площею, 112,6425 га, 27,7800 га, 99,4448 га, 121,0654 га, 52,1497 га, 83,2314 га, 313,0560 га, 30,4900 га, 70,3258 га, 37,2293 га, 6,2212 га, 0,9094 га, 0,3405 га, 0,4041 га, 16,0301 га, що межують із землями Глевахівської селищної ради, Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області, Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, Васильківської міської ради Київської області, Малютинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, власними земельними ділянками та землями загального користування.
Отже, жодна із зазначених земельних ділянок не межує із провулком Миру, 73 в смт Глеваха, де розташована земельна ділянка ОСОБА_1 , що підтверджується актом польового обстеження і погодження меж землекористування.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на території Глевахівської селищної ради, виготовлена в 2012 році, затверджена генеральним директором                     Федоренко М. Г. , нормоконтроль - ОСОБА_4 , є неналежним доказом у справі, оскільки виготовлена з порушенням вимог чинного законодавства України щодо виготовлення технічної документації, а саме заява на її розробку не містить підпису замовника та дату її подання; технічне завдання не містить номеру, дати затвердження та прізвища і ініціалів особи, яка її затверджує; інша документація, зокрема характеристика земельної ділянки, викопіювання з схеми Глевахівської селищної ради, кадастровий план; каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, містять прізвища осіб, підпис яких ідентичний з підписом генерального директора Федоренка М. Г. , а тому судом даний доказ до уваги не береться.           
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня                      2014 року за клопотанням прокурора призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, чи має місце накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Проведення зазначеної експертизи було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Коваленко Л. А. та Баранову Ю. Л., якими                  25 квітня 2014 року на адресу суду направлено клопотання про надання додаткових матеріалів та роз`яснення, зокрема, правовстановлюючий документ на земельну ділянку ОСОБА_1 та координати поворотних точок меж земельних ділянок сторін, а також заявлено клопотання про забезпечення попередньої оплати вартості експертизи.
У зв`язку із невиконанням клопотання експерта, 02 липня 2014 року матеріали справи повернуто суду з повідомленням про неможливість надання висновку.
Згідно з листом Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області від 23 листопада 2015 року № 2-28-99.2-474/15-15 будь-які зміни до земельно-кадастрової документації у зв`язку з припиненням та наступним відновленням права користування частиною земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» площею 387,19 га не вносилися. В програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки, які належать ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» відсутні, а надати будь-яку землевпорядну документацію, пов`язану із таким користувачем Управління не має можливості, оскільки така документація в Державному фонді документації із землеустрою відсутня.
Апеляційним судом встановлено те, що у матеріалах справи відсутній проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 387,19 га, необхідність розробки якого передбачено статтею 50 Закону України «Про землеустрій».
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Згідно з висновком експерта від 13 червня 2016 року № 1585/16-41, складеним  Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, земельна ділянка площею 0,0998 га, кадастровий номер 3221455300:02:004:0051, яка перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 701805, розташована в межах земельної ділянки 7 площею 313,0560, яка перебуває в користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270, згідно з координатами Науково-технічного звіту з виконання робіт за темою: «відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», виконаного Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Судом апеляційної інстанції також зазначено, у матеріалах справи містяться чотири примірники (копії) технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ФФРГ НАН України Васильківського району Київської області.
Зазначена технічна документація була розроблена, як випливає із пояснювальної записки, у 2000 році, в процесі виготовлення акту на право постійного користування землею.
Однак, усі три копії зазначеної технічної документації відрізняються за змістом:
1) у складі технічної документації, що міститься в томі 4 на аркушах справи 84-95 та 161-171, відсутній акт погодження меж із суміжними користувачами, хоч у змісті документу на нього міститься посилання;
2) у складі технічної документації, що міститься в томі 1 на аркушах справи 220-238 та в томі 5 на аркушах справи 158-173, наявний акт польового обстеження і погодження меж землекористування, однак розділ «опис меж» в ньому не заповнений;
3) у складі технічної документації, що міститься в томі 8 на аркушах справи 1-62, наявний акт польового обстеження і погодження меж землекористування, однак розділ «опис меж» в ньому вже заповнений рукописним способом;
4) у складі технічної документації, що міститься в томі 1 на аркушах справи 220-238, в томі 4 на аркушах справи 161-171, в томі 5 на аркушах справи 158-173, на відміну від усіх інших примірників, міститься рукописний допис на 3 сторінці «картографічні матеріали в конверті».
Більше того, жоден із чотирьох, із наявних в матеріалах справи примірників технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області не містить будь-яких каталогів координат.
Разом з тим у матеріалах справи наявний лист управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області від 29 грудня 2011 року № 6063/02-1, згідно з яким технічна документація по складанню державного акту на право постійного користування землею, виданого ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» не містить відомості обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Згідно з листом ДП «Київський науково-дослідний і проектний інститут землеустрою» від 08 вересня 2015 року № 01/04-05/533  технічна документація по виготовленню державного акту на право постійного користування землею ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» була передана до Відділу земельних ресурсів Васильківського району Київської області згідно з накладною від 25 квітня 2002 року № 204 і до інституту не повернулася.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції                        
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Васильківського міськрайонного суду Київської області.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
21 червня 2018 року справу № 362/2875/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України                                від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.
Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Відповідно до частини першої статті 24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Статтею 150 ЗК України передбачено, щодо особливо цінних земель відносяться:            а) у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; б) торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; в) землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; г) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення. Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.
Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;  в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Правове регулювання вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної чи комунальної власності, закріплене у статті 149 ЗК України. Згідно з частинами першою-третьою цієї статті земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час прийняття Глевахівською селищною радою рішення про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України»  земельними ділянками було припинено, оскільки вони були вилучені та передані до земель запасу Глевахівської селищної ради на підставі рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, яке на той час було чинним.
Однак суди залишили поза увагою і не дали належної правової оцінки тому факту, що зазначене судове рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня                    2008 року було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду                              від 02 липня 2010 року апеляційну Глевахівської селищної ради залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 21 квітня            2010 року залишено без змін.
Таким чином, зазначене судове рішення Господарського суду Київської області                від 31 грудня 2008 року не може вважатися відповідним юридичним фактом, з яким ЗК України пов`язує припинення права користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельними ділянками.
Разом з тим, вищевказаними рішенням Господарського суду Київської області                від 21 квітня 2010 року та постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року було встановлено, що відповідно до статуту, зареєстрованого Васильківською районною державною адміністрацією               23 жовтня 2001 року, ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» є правонаступником Дослідного сільськогосподарського виробництва Національної академії наук України, створеного на підставі розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 09 листопада                 1961 року № 1427-р. Цим же розпорядженням підприємству виділено 383,3 га із земель колгоспу «Україна» та 300 га неосвоєних земель забудови.
Пунктом «г» частини четвертої статті 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання. Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.
Враховуючи викладене, у справі, яка переглядається, суди дійшли передчасного висновку про те, що примусове припинення права користування земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» є правомірним та що у Глевахівської селищної ради були наявні правові підстави для розпорядження цими земельними ділянками.
Отже, суди неправильно застосували норми статей 149, 150 ЗК України, частини третьої статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою скасування оскаржуваних судових рішень. 
Крім того, суди не з`ясували належним чином, чи накладається земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , на землі, які перебувають в користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». Посилання судів першої та апеляційної інстанцій на те, що координати зовнішніх меж спірних земельних ділянок були складені різними методами, не може бути визнано обґрунтованою підставою для висновку про те, що накладення земельних ділянок не відбулося. При цьому надані прокурором докази на підтвердження факту накладення судами не досліджені та не оцінені.
Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суди попередніх інстанцій не виклали в судових рішеннях в достатній мірі мотиви, на яких вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщосуд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи, що судами не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені ними судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Заступника прокурора Київської області задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня                  2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року скасувати.
Справу за позовом Васильківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                       
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. І. Грушицький
| І. В. Литвиненко
| В. В. Сердюк   І. М. Фаловська