Постанова
Іменем України
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 753/12993/16-ц
провадження № 61-32193св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» посилалось на те, що 25 квітня 2015 року в місті Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Toyota Prado», державний номерний знак                    НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія              ОСОБА_2 Вказана ДТП сталась з вини водія ОСОБА_1 
Згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №097501 від 13 березня 2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зарахувало частину страхового відшкодування в розмірі 17 490,85 грн в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку та сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі                     41 997,17 грн.
Тому, на думку позивача, він як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право вимоги до особи, винної у настанні ДТП, про стягнення коштів у розмірі 59 488,02 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» щодо стягнення з ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 59 488,02 грн не підлягають задоволенню, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «Україна», до якого позивачу необхідно було звернутися за страховим відшкодуванням.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 44 890,17 грн, в тому числі: 41 997,17 грн виплаченого страхового відшкодування та                  2 893,00 грн судового збору.
Апеляційний суд виходив із того, що законом передбачено перехід до страховика права страхувальника у разі виплати йому страхового відшкодування вимагати відшкодування понесених витрат від особи, винної у заподіянні шкоди, і не передбачає альтернативи пред`явлення таких вимог до страховика завдавача шкоди. Норма статті 1194 ЦК України, на яку посилався суд першої інстанції, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції, збільшивши розмір стягнення страхового відшкодування з 41 997,17 грн до 59 488,02 грн.
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 . Крім того, вказаною ухвалою зупинено виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 30 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» обґрунтована тим, що  згідно з умовами договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування в розмірі 59 488,02 грн. При цьому, позивач відповідно до пункту 10.5.6 вказаного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 13 березня 2015 року зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 17 490,85 грн - страхової премії, яку станом на час настання зазначеного страхового випадку (25 квітня 2015 року) страхувальником не було сплачено.
У пункті 10.5.6 цього договору вказано, що розмір страхового відшкодування розраховується за мінусом страхової премії, яку страхувальнику необхідно сплатити згідно з умовами договору страхування.
Розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» по цьому страховому випадку становить 59 488,02 грн та саме на вказану суму до позивача перейшло право вимоги.
Апеляційний суд міста Києва на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про те, що розмір фактично понесених витрат позивача становить 41 997,17 грн.
Касаційна скаргу ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив законність та обґрунтованість вимог, заявлених у суді першої інстанції, не надав належної оцінки обставинам та не дослідив доказів, на які посилався позивач, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 41 997,17 грн виплаченого страхового відшкодування 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
У вересні 2017 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло заперечення на касаційну скаргу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», в якій відповідач зазначив, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення страхової премії за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів в розмірі 17 490,85 грн є законним та обґрунтованим.
У жовтні 2017 року від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на адресу суду надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 . У вказаному запереченні зазначено, що доводи відповідача про відсутність права здійснювати виплату страхового відшкодування, через неналежне оформлення документів для її здійснення, є безпідставними. Крім того, позивач вважає, що твердження ОСОБА_1 про необґрунтованість суми грошового відшкодування є помилковими.
 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишення без задоволення касаційної скарги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з таких мотивів.
Суди встановили, що 25 квітня 2015 року о 08 год 40 хв ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Княжий Затон в місті Києві, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, у зв`язку з чим скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив пункт                     10.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.
Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії                АМ № 097501 від 13 березня 2015 року, ОСОБА_2 застрахував в ПрАТ «СК «ПЗУ України», автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак                     НОМЕР_3 .
Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія автомобіля «Toyota Prado» була застрахована за полісом серії АІ НОМЕР_4 в ПрАТ «СК «Україна», ліміт відповідальності за яким за спричинену шкоду майну визначена в розмірі 50 000,00 грн,
Відповідно до звіту № 760/15 від 25 квітня 2015 про визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, становить 59 488,02грн.
28 квітня 2015 року ОСОБА_1 повідомив свою страхову компанію про ДТП, що сталась.
Відповідно до пункту 10.5.6 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 097501 від 13 березня 2015 року, позивач зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 17 490,85 грн в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку.
19 травня 2015 року, на виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», платіжним дорученням № 32592 перерахувало на зазначений страхувальником рахунок страхове відшкодування у розмірі 41 997,17 грн як різницю між вартістю відновлюваного ремонту 59 488,02 грн та 17 490,85 грн неотриманої від страхувальника страхової премії (59 488,02 грн - 17 490,85 грн = 41 997,17 грн).
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. 
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від                     04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18. У пунктах пункти 68-70 цієї постанови зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 , в порядку суброгації.
Відносини ж між ОСОБА_1 та його страховиком - ПрАТ «СК «Україна» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Таким чином, до ПрАТ «СК «Україна» як страховика ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, перейшов обов`язок відшкодувати шкоду, завдану з вини останнього.
Суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та помилково вважав, що законом передбачено перехід до страховика права страхувальника у разі виплати йому страхового відшкодування вимагати відшкодування понесених витрат від особи, винної у заподіянні шкоди, та не передбачає альтернативи пред`явлення таких вимог до страховика завдавача шкоди.
Твердження позивача, що у разі задоволення його позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є помилковими.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі             № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, апеляційним судом не враховано, що саме з ПрАТ «СК «Україна» як страховика ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, підлягала стягненню сума виплаченого позивачем страхового відшкодування.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач набув право вимоги не до ОСОБА_1 , а до з ПрАТ «СК «Україна» в межах його відповідальності як страховика. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, а за результатом касаційного оскарження таке рішення скасовано, тому підстави для поновлення його виконання відсутні.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги ОСОБА_1 , враховуючи факт його звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пунктів 8, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також залишення касаційної скарги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» без задоволення та сплату позивачем судового збору за її розгляд у встановленому розмірі, підстави для стягнення судових витрат за перегляд справи у суді касаційної інстанції зі сторін відсутні.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 41 997,17 грн скасувати.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування коштів в розмірі 59 488,02 грн залишити в силі.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                               В. І. Крат
Судді                                                                                                 І. О. Дундар 
                                                                                                     В. І. Журавель
 Є. В. Краснощоков 
                                                                                                     М. М. Русинчук