ПОСТАНОВА
Іменем України

21 листопада 2019 року 
Київ
справа № 813/6079/13-а
адміністративне провадження № К/9901/7814/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу | Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу»
на постанову | Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 (колегія суддів: О.М. Довгополов, С. І. Богаченко, Н. В. Ільчишин)
у справі | № 813/6079/13-а
за позовом | Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу»
до | Львівської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України у Львівській  області
про | скасування рішень, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Львівської митниці ДМС України, ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - Митниця), у якому просило: скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900064/2 від 03.07.2013; скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00304, яка оформлена Львівською митницею; стягнути надмірно сплачені суми мита в розмірі 1511,40 грн. та ПДВ в розмірі 6347,90 грн. 
          В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що відповідач безпідставно визначив іншу митну вартість імпортованих товарів і відмовив позивачу у їх митному оформленні. Товариство надало Митниці всі документи, які підтверджують складову декларованої ним митної вартості та не містять жодних неточностей чи розбіжностей.
           Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2013 (суддя -  Потабенко В.А.) позов задоволено.  Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості № 209000003/2013/900064/2 від 03.07.2013. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00304, оформлену Митницею. Стягнуто з Державного бюджету України в користь Товариства надмірно сплачені суми мита в розмірі 1511,40 грн. та податку на додану вартість в розмірі 6347,90 грн., а всього 7859 грн. (сім тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 30 копійок на підставі платіжного доручення № 3031 від 03.07.2013 року.  
          Постанова мотивована тим, що Митницею не було дотримано процедури при обранні методу визначення митної вартості товару, що є порушенням прав декларанта. Також суд зазначив, що відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України (далі - МК України) перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними, підтверджені документально або визначені кількісно і достовірні та/або наявна хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Оскільки декларант подав документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, Суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для застосування резервного методу. Доводи позивача, якими митний орган обґрунтовує правомірність своїх рішень, в судовому засіданні не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості, є обґрунтованою. Відповідно скасуванню підлягає і картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а надмірно сплачені суми мита і податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів - поверненню.
          Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 02.08.2016 рішення суду першої інстанції скасовував, у задоволенні позову відмовив повністю. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Митниці про коригування вартості ввезеного Товариству товару за допомогою другорядного методу є законними, оскільки витребуванні додаткові документи для підтвердження ціни такого товару надано не було. 
          Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити в частині вимоги про стягнення надмірно сплачених сум до бюджету країни, шляхом зобов`язання відповідача надати висновок про повернення таких сум. Вказується на те, що постанову судом апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на підтвердження ціни ввезеного товару з-за кордону, Товариство надало Митниці необхідні документи, а саме: договір та додатки до нього, інвойс та митну декларацію країни відправлення, що є свідченням безпідставного витребування додаткових документів. Неможливість подання кожного окремого документа із переліку, витребуваного інспектором Митниці детально обґрунтовано у позовній заяві, хоча належної оцінки цьому факту судом апеляційної інстанції надано не було. Судами також не враховано, що інспектори Митниці не мали права брати за основу для коригування заявленої митної вартості ідентичних товарів оформлених за митною декларацією, поданою за раніше поставлений товар, так як в рішенні не вказано зміст відповідної поставки, а саме виду товару та його походження. Недоліки, які були визначені відповідачем в рішенні про коригування митної вартості завезеного ним товару є надуманими, та вірно спростовані судом першої інстанції, тоді як судом апеляційної інстанції відповідні дані не досліджувались. 
          Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.09.2012 Компанія FABORY SHANGHAI CO., LTD. (продавець) і Товариство (покупець) уклали контракт № FB_2012_005, відповідно до умов якого продавець виробляє та продає, а покупець купує метричну продукцію на умовах FOB порт Китаю (INKOTERMS 2000), відповідно до обумовлених специфікацій, які є невід`ємною частиною контракту. Загальна вартість контракту складала 400000 доларів США та включає в себе вартість упакування та маркування товару. 
Надалі відповідними додатками до такої угоди ціна зменшувалась, а саме згідно додатком № 2 від 26.12.2012 до 30089,67 доларів США, а також погоджено обов`язок покупця сплатити 6000 доларів США авансу до 28.12.2012 року. 
           22.03.2013 сторони уклали додаток № 2/1 до контракту на виробництво, постачання та купівлю товару на загальну суму 7836,32 доларів США та погодили обов`язок покупця сплатити 1836,32 доларів США авансу до 09.05.2013.
У зв`язку із чим, 12.03.2013 року продавець виставив покупцю комерційну пропозицію на товар, згідно з комерційним інвойсом від 25.03.2013 року № FB120028000 загальна вартість товару, що підлягає поставці, становить 7836,32 доларів США.
Платіжними дорученнями в іноземній валюті від 27.12.2012 № 601 та від 07.03.20013 року № 611 Товариство сплатило FABORY SHANGHAI CO., LTD вартість товару, що підлягав поставці згідно з контрактом.
          Після цього позивач подав до митного оформлення електронну митну декларацію № 100250000/2013/015722 на вантаж.
На підтвердження заявленої митної вартості товару до митної декларації було додано: контракт від 05.09.2012 № FB_2012_005, інвойс компанії виробника-постачальника від 24.10.2012 № FB12005000 з додатками до нього, платіжні доручення в іноземній валюті від 27.12.2012 року № 601 та від 07.03.20013 № 611, пакувальний лист від 25.03.2013 року, договір від 12.08.25009 № 00/15 на транспортно-експедиційне обслуговування, оригінал сертифікату походження від 10.04.2013 року № G133112101390018 із зазначенням країни походження товару і зазначенням відправника та отримувача, комерційну пропозицію від постачальника від 12.03.2013, митну декларацію країни відправника від 11.04.2013 № 223120130810173131, іменний коносамент від 14.04.2013 № CNSHA034223 , довідку про транспортні послуги, надані ТзОВ «Глобал Оушен Лінк».
Опрацювавши дані документи, Митниця дійшла висновку про їх недостатність для визначення митної вартості товару, у зв`язку із чим митним органом сформовано електронне повідомлення-вимогу про необхідність подання додаткових документів, за умови яких може бути визначено митну вартість товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації; прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
03.07.2013 Товариство надало Митниці додаткові документи, а саме: копію додатку до контракту від 26.12.2012 № 2, витяг біржових організацій від 03.07.2013 про вартість сировини, виписки з бухгалтерської документації, платіжне доручення від 27.12.2012 року № 601, висновок Львівської торгово-промислової палати з додатками.
З врахуванням додатково поданих документів Львівська митниця 03.07.2013 року прийняла рішення № 209000003/2013/900064/2 про коригування митної вартості товарів, в якому було зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку із відсутністю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та з неподанням повного переліку основних документів, що підтверджують митну вартість. Неможливість застосувати наступні методи визначення митної вартості, обґрунтовані відсутністю у митного органу інформації про ідентичні. Під час розгляду документів були виявлені розбіжності, а саме: відмінність печаток на контракті та фактурі. Договір на перевезення стосується іншого суб`єкта ЗЕД. Висновок Львівської торгово-промислової палати від 21.12.2013 року № 19-09/1289 не може розглядатися як такий, що підтверджує митну вартість товарів, оскільки в ньому зазначено, що даний документ обмежується використанням в рамках іншого інвойсу. Крім того, надана комерційна пропозиція, а не прайс-лист. Декларанту був наданий перелік додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана: виписку з бухгалтерської документації, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Коригування митної вартості ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях згідно з митною декларацією від 25.06.2013 року № 100250000/2013/15722.
На підставі цього рішення Митниця видала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00304.
Також на підставі зазначеного рішення позивач згідно з платіжним дорученням від 03.07.2013 року № 3031 додатково сплатив мито в розмірі 1511,40 грн. та податок на додану вартість в розмірі 6347,90 грн. (всього 7859,30 грн.).
          Не погоджуючись із рішенням Митниці про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду, з яких суд апеляційної інстанції відмовив у задоволені позову на підставі висновків, що були зазначені в цій постанові. 
Разом з тим, касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак таке судове рішення не є такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.
          Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
          У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
          Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
          Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
          Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
          Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
          Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
          Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
          Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
          Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
          У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
          При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
          У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
          Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, основними мотивами прийняття оскаржуваних рішень Митницею стало ненадання Товариством документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
          За змістом позовної заяви вбачається, що позивач зазначає про незгоду із рішеннями Митниці про коригування митної вартості товарів в тому числі і з тих підстав, що відповідачу надані всі необхідні документи для перевірки правильності задекларованої митної вартості таких товарів. Аналогічний довід, висловлений і в касаційній скарзі, де зауважено про подання разом із митною декларацією необхідних документів, а саме: договору та додатків до нього, інвойсу та митної декларації країни відправлення, платіжних доручень про перерахування іноземної валюти; договору на транспортування товару та інше. 
          Відповідної оцінки доводам позивача та документам судом апеляційної інстанції надано не було, хоча вони перераховуються в описовій частині судового рішення, що в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що була чинною на час вирішення та розгляду даної справи є порушенням завданням адміністративного судочинства. 
          Крім того, Верховний Суд зазначає про не дослідження судом апеляційної інстанції поданих позивачем додаткових документів, витребуваних Митницею. При цьому, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу суду апеляційної інстанції на зміст інформації, що вказана в ньому. 
          Верховний Суд, переглядаючи постанову суду апеляційної інстанції, зауважує, що вона побудована лише на оцінці висновків, оскаржуваного позивачем рішення  про коригування митної вартості товару. Зокрема, суд апеляційної інстанції, в порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи, процитував висновки вказаного рішення, погодившись з ними. Тоді як, здійснюючи розгляд даної справи, суд апеляційної інстанції зобов`язаний був оцінити відповідні висновки Митниці, визначившись з їх обсягом, шляхом співставлення їх із документами поданими позивачем під час подачі митної декларації, проведеної консультації, та доказаним, що наявні в матеріалах адміністративної справи.  
          Тобто, Верховний Суд вважає, що наведені позивачем у позовній заяві доводи, які підтвердженні відповідними доказами, мають бути предметом судового дослідження та розгляду. 
          Крім того, одним із мотивів, що слугував на користь доводам відповідача про законність його рішень, суд апеляційної інстанції навів те, що задекларований позивачем рівень митної вартості менший ніж за попереднім митним оформленнями ідентичного товару.
Однак, судом апеляційної інстанції не було враховано, що  отримана з Центральної бази даних ЄАІС Державної фіскальної служби України інформація про вантажну митну декларацію, на яку Митниця посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним Митницею за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд апеляційної інстанції має переконатись, що товар за визначеною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не скасоване судом.           
          Вказане мотивування наведено, з урахуванням доводів заявника касаційної скарги, які Верховний Суд не може залишити не розглянутими та вважає їх обґрунтованими. 
          Крім того, Верховний Суд погоджуючись із висновками Верховного Суду України, які були викладені в постанові від 16.09.2015, справа №826/4418/14 вважає за необхідне зауважити, що митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов`язаної з поверненням помилково та/або надмірно сплачених митних платежів. 
Ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, що встановлені у статті 301 МК України, статті 43 Податкового кодексу України і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення, на підставі його заяви та у визначений термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.
Визначений вищевказаними нормативними актами порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.
Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо повернення митних платежів, позивач має право заявити вимогу про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними, скасувати такі рішення та змусити його до виконання закону.  
При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.
Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
За таких обставин вимога позивача про стягнення надмірно сплачених митних платежів не є правильним способом захисту прав платника митних платежів.
Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України та розділу ІІІ Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 №618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25вересня 2007 року за №1097/14364; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Порядок повернення),  контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Тому у цьому випадку вимога позивача зобов`язати митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
У зв`язку із зазначеним, суд апеляційної інстанції зобов`язаний в належний спосіб надати оцінці позовній вимозі Товариства про стягнення надмірно сплачених суми мита в розмірі 1511,40 грн. та ПДВ в розмірі 6347,90 грн. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на підпункт 2 пункту 2 резолютивної частини касаційної скарги позивача, де він просить змінити постанову суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення надмірно сплачених суми мита, шляхом зобов`язання Митниці прийняти висновок про повернення з державного бюджету Товариству надмірно сплаченого ПДВ та ввізного мита і подати його для виконання ГУ ДКС України у Львівській області (а.с.242).    
          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право  скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Отже, враховуючи відсутність повноважень суду касаційної інстанції на встановлення та дослідження вказаних фактичних обставин справи, рішення суду апеляційної інстанцій необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
          На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» задовольнити частково.
2.          Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до  суду апеляційної інстанції.
3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду