Постанова 
Іменем України
 
25 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 521/14402/16-ц
провадження № 61-31358св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Сьома одеська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_5 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року у складі судді Лічмана Л. Г. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Сьома одеська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Сьома одеська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_9 Оскільки ОСОБА_1 постійно проживає у Німеччині, то їй стало відомо про смерть ОСОБА_9 випадково лише у серпні 2016 року. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , в усній формі зверталася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що  ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також про відсутність необхідних документів. 
ОСОБА_1 вважає, що строк для подання заяви нею пропущено з поважної причини, оскільки вона мешкає в іншій державі і раніше з незалежної від неї причини не могла дізнатися про смерть батька, тому що ОСОБА_2 приховала цей факт від неї.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення її від права на спадкування.
 
Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_1 протягом багатьох років не спілкувалася зі своїм батьком ОСОБА_9 , який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, не дзвонила, не писала, не надавала жодних відомостей про себе та ухилялася від надання йому допомоги.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів, виходив із того, що  ОСОБА_1 як єдина донька свого батька ОСОБА_9 , особи похилого віку, не спілкувалась з ним більше двох з половиною останніх років його життя, вона не цікавилась його життям і не знала, що протягом останніх трьох років він хворів, неодноразово лікувався, переніс оперативні втручання. Завдяки сучасним засобам зв`язку у  ОСОБА_1 не було перешкод у спілкуванні з батьком. Якби таке спілкування відбувалося і ОСОБА_1 цікавилась життям свого батька, то вона би своєчасно дізналась про його смерть. Зазначені обставини безумовно свідчать, що ОСОБА_1 повинна була знати про смерть батька. Поважних причин, за яких ОСОБА_1 не могла знати про смерть ОСОБА_9 , обставин, які унеможливлювали отримання нею такої інформації, немає, вони не названі стороною позивача і не встановлені судом.
Така обставина, як незнання про смерть спадкодавця, не є поважною причиною пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини, оскільки ця причина не пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Інші причини, на які посилаєтьсяОСОБА_1 , а саме те, що ОСОБА_2 приховала смерть батька, що вона мешкає в іншій державі, що має чоловіка-інваліда і неповнолітню доньку, також не визнано судом поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні первісного позову, виходив із того, що ОСОБА_1 , у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи (далі - ЦПК України 2004 року), не надала належних, допустимих і безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року в частині первісного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги те, що ОСОБА_1 не було відомо про смерть її батька внаслідок незалежних від неї обставинами, оскільки вона зареєстрована та постійно проживає в Німеччині; у період з 25 липня 2016 року до 10 серпня 2016 року вона знаходилася в Одесі, однак про смерть свого батька не знала, оскільки ОСОБА_2 приховувала від неї цей факт.
ОСОБА_2 , звертаючись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 зазначила, що вона є його єдиною спадкоємницею, хоча знала про існування дочки спадкодавця ОСОБА_1 
Таким чином, ОСОБА_1 лише у серпні 2016 року випадково дізналася про смерть батька.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із цим позовом, не зазначила жодної поважної причини для поновлення строку для прийняття спадщини. ОСОБА_1 не зазначила, чому у період з липня до серпня 2016 року вона, перебуваючи в Одесі, не дзвонила та не приїздила до свого батька ОСОБА_9 , щоб дізнатися, де він і що з ним. ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, і передумови для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.
 
Відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_3 та Сьомої одеської державної нотаріальної контори не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_5 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року і витребувано із Малиновського районного суду м. Одеси цивільну справу № 521/14402/16-ц.
 
У травні 2018 року цивільну справу № 521/14402/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Одеси 23 жовтня 1976 року .
 
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10 січня 2016 року серії НОМЕР_2 .
 
Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке належало спадкодавцю. Спадкодавець заповіту на випадок своєї смерті не залишив.
 
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 345/2016 щодо майна померлого ОСОБА_9 справу було відкрито за заявою спадкоємиці першої черги ОСОБА_2 , яка була його дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану 05 грудня 1992 року серії НОМЕР_3 .
 
З кінця 1990 року ОСОБА_1 проживає у Федеральній Республіці Німеччина. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Законом України «Про міжнародне приватне право» визначено, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він є (стаття 70).
 
Таким чином, правом, яке регулює спадкові відносини у цій справі, є право України.
 
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
 
Главою 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).
 
Відповідно до частини шостої статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Загальні правила вчинення консулами України нотаріальних дій визначено розділом III Консульського Статуту України, затвердженим Указом Президента України від 02 квітня 1994 року. 
 
Згідно із статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Суди попередніх інстанцій зазначили, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи підстави позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилалася на те, що вона постійно проживає в Німеччині і  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не повідомила її про смерть батька ОСОБА_9 , про смерть батька вона випадково дізналася лише у серпні 2016 року. 
 
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
 
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкодавця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , проживаючи у Німеччині вже більше двох з половиною останніх років, не спілкувалася із своїм батьком ОСОБА_9 , не цікавилась його життям. Під час перебування в Одесі з 25 липня 2016 року до 10 серпня 2016 року вона не відвідувала ОСОБА_9 , у зв`язку із чим не дізналася про його смерть.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 не надала суду безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Факт проживання ОСОБА_1 в Німеччині сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Перебування ОСОБА_1 поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою (повідомленням, телеграмою) - у порядку, передбаченому п. 2.1, п. 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до консульської посадової особи консульської установи України у Німечинні на підставі статті 38 Закону України «Про нотаріат». 
 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на виконання вимог статей 303, 307 ЦПК України 2004 року, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, і передумови для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк
 
           І. А. Воробйова
 
          Р. А. Лідовець