ПОСТАНОВА
Іменем України

21 листопада 2019 року 
Київ
справа №461/1393/16-а
адміністративне провадження №К/9901/13726/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів -  Мороз Л.Л., Рибачука А.І.
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу  Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року (колегія суддів: Яворський І.О., Кухтей Р.В., Нос С.П.)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне порушення, -
УСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з  позовом  до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому  просив скасувати постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2016 року №18 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн та закрити провадження у справі  про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідачем пропущено строк накладення адміністративного стягнення.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року скасовано  постанову Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року в справі №461/1393/16а та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2016 року №18 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 152 КУпАП.
В задоволенні позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом  норм матеріального та процесуального  права, просить її  скасувати  та залишити в силі  постанову суду першої інстанції. 
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що  відповідачем не порушено строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, оскільки протокол  складено  05 січня 2016 року, а постанову 11 лютого 2016, тобто в межах, встановленого ст. 38 КУпАП  строку.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2016  року відкрито касаційне провадження.
Справу передано до Верховного Суду.
У запереченні на  касаційну скаргу позивач просить залишити судові рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У зв`язку з відсутністю від всіх учасників справи  клопотань про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з огляду на наступне.
Судами встановлено, що 18 листопада 2015 року КП "Адміністративно-технічне управління" Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо позивача по справі складено вимогу №2410Б-в3672, де вказано про необхідність усунення виявлених порушень відповідно до п. 20.1.28.2 "Правил благоустрою м. Львова".
05 січня 2016 року КП "Адміністративно-технічне управління" Департаменту містобудування Львівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення №4-001б, де зазначено, що ОСОБА_1 , який працює на посаді директора ПП "Статокплюс", здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 152 КУпАП, а саме: за адресою м. Львів, пр. Чорновола, 67-69 ТС-МАФ не відповідає затвердженому паспорту (на фасаді розміщено рекламні плакати, не передбачені паспортом).
11 лютого 2016 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради було винесено постанову №18 про накладення на ОСОБА_1 , працюючого на посаді директора ПП "Статок плюс", штрафу у розмірі 1700 грн. за порушення правил благоустрою території населених пунктів, а саме п.20.1.28.2 Правил благоустрою м. Львова.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що   відповідачем не порушено строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, оскільки акт складено  05 січня 2016 року, а постанову 11 лютого 2016. Жодних інших підстав протиправності оскаржуваної  постанови  позивач не навів.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив в з того, що  порушення, допущене позивачем відповідачем виявлено 18 листопада 2015 року, про усунення якого надіслано відповідну вимогу. А відтак, пропущено двомісячний строк притягнення до відповідальності.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до  частини 1 статті 38 КУпАП  адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
За змістом наведених норм початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення пов`язується з днем виявлення правопорушення лише у випадку вчинення триваючого правопорушення.
Триваючі правопорушення є проступками, пов`язаними з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Такі правопорушення припиняються виконанням регламентованих обов`язків або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Як правило, ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. За невиконання вимог чинного законодавства установлено адміністративну відповідальність. Відомо, що триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок.
Відповідно до п. 2 частини першої ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні    правопорушення, що розглядаються органами,  зазначеними в статтях  218  -  221  цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати:  посадові особи,  уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних,   міських  рад, зокрема, щодо статті 152 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про  вчинення  адміністративного  правопорушення  складається протокол  уповноваженими на те посадовою особою або представником   громадської   організації  чи  органу  громадської самодіяльності.
Колегія суддів зазначає, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення при триваючому правопорушенні  слід пов`язувати з днем виявлення його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід також вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.  
З огляду на вказане, 18 листопада 2015 року  КП "Адміністративно - технічне управління" Департаменту містобудування Львівської міської ради направлено на адресу позивача вимогу  №2410Б-в3672, яка містить відомості про наявність порушень правил благоустрою.
Відтак, саме з 18 листопада 2015 року порушення є виявленим, а  оскільки таке є триваючим, то від вказаної дати розпочався відлік притягнення до відповідальності. 
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про порушення строків притягнення до відповідальності,  а відтак й  з протиправністю оскаржуваної постанови. 
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 357 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення. 
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                  Л.Л. Мороз

                                                                                                            А.І. Рибачук