ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року 
м. Київ

Справа №  908/980/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова   Є.   В.– головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.

за участю секретаря судового засідання – Астапової Ю.В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Тур-Аг” на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2019 та рішення Господарського суду Запорізької області від 21.12.2018 у справі 

за позовом Виконуючого обов`язки військового прокурора Південного регіону, в інтересах держави в особі 1. Міністерства оборони України, 2. Державного підприємства Міністерства оборони України “Запорізький автомобільний ремонтний завод” (військова частина НОМЕР_1 ) до 1. Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Тур-Аг” про визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки, 
за участю представників:
позивача-1 –Бабін   Д.   А., представник за довіреністю,
позивача-2 – не з`явилися,
відповідача-1 –не з`явилися,
відповідача-2 – Курилін   В.   О., адвокат,
Генеральної прокуратури України – Голуб   Є.   В., прокурор,
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Виконуючий обов`язки військового прокурора Південного регіону України звернувся до Господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод" з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району і Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-Тур-Аг" (далі – ТОВ "Грін-Тур-Аг") про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.01.2007 щодо земельної ділянки площею 1,0 га, що знаходиться в межах смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області по вул. Коса Пересип (кадастровий номер 2320355400:01:004:0035) та повернення вказаної земельної ділянки Міністерству оборони України зі складанням акту прийому-передачі.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки земельну ділянку незаконно передано за цим договором в оренду відповідачу-2 за рахунок земель державної власності, які належать за цільовим призначенням до земель оборони, що встановлено рішеннями Господарського суду Запорізької області у справах №   908/2808/13 та №   908/2846/13, у зв`язку з чим договір підлягає визнанню недійсним з одночасним поверненням орендованого майна. Позов мотивовано порушенням при укладенні договору статей 84, 90, 140 Земельного кодексу України (далі – ЗК України).

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. На підставі Державного акту на право користування землею серії Б   №   012923 402–ому військовому заводу ГСП-161, м.   Запоріжжя, правонаступником якого є позивач-2, виконавчим комітетом Якимівської районної ради депутатів трудящих у 1981 році були надані у безстрокове та безоплатне користування земельні ділянки загальною площею 4,0 га, з яких: 3,0 га для розміщення спортивного комплексу та 1,0 га для бази відпочинку.

2.2. У листопаді 2002 року позивач-2 направив голові Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області лист №   790, згідно якого не заперечував проти передачі земельної ділянки площею 3,0 га (відповідно до Державного акту) ТОВ "Лоно".

2.3. 21.01.2004 Якимівською районною державною адміністрацією Запорізької області прийнято розпорядження від 21.01.2004 № 20 (далі – Розпорядження №   20), яким затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки позивача-2 для розміщення бази відпочинку "Дельфін", скасовано Державний акт, вилучено земельну ділянку з державної власності, площею 3,0 га та переведено її до земель запасу відповідача-1, надано позивачу-2 земельну ділянку площею 1,24 га під розміщення бази відпочинку “Дельфін” у постійне користування.

2.4. На підставі рішення відповідача-1 від 26.12.2006 №   16 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення майнового комплексу ТОВ "Грін-Тур-Аг" (далі - Рішення №   16), між відповідачем-1 (орендодавець) та відповідачем-2 (орендар), було укладено договір оренди землі від 24.01.2007, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв, згідно відповідного акту, в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер 2320355400:01:004:0035), для розміщення майнового комплексу з надання готельних, торгових, розважальних послуг та розміщення підприємства громадського харчування, яка знаходиться в межах смт Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, вулиця Коса Пересип, загальною площею 1,0 га, строком на 49 років.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.07.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2017, позов задоволено.

3.2. Постановою Верховного Суду від 12.04.2018 рішення та постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна інстанція зазначила, що судами не встановлено чи впливає зміна уповноваженими особами Держгеокадастру шляхом виправлення координат поворотних точок земельної ділянки, на чинність спірного договору оренди, а відтак і на правомірність користування земельною ділянкою відповідачем-2.

Щодо застосування строку позовної давності судами не досліджено, що прокурор, а відповідно і позивачі, про порушене право могли довідатися з моменту прийняття 26.12.2006 Рішення №   16. При цьому судами не з`ясовувалось чи був прокурор присутнім під час прийняття цього рішення та чи проводились ним перевірки дотримання відповідачем-1 вимог законодавства у сфері земельних відносин.

3.3. При новому розгляді справи рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.12.2018 (суддя Зінченко Н.   Г.) позов задоволено, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.01.2007, щодо земельної ділянки площею 1,0 га, яка знаходиться в межах смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області по вул. Коса Пересип (кадастровий номер 2320355400:10:004:0035); зобов`язано ТОВ "Грін-Тур-Аг" повернути Міністерству оборони України зі складанням акту прийму-передачі земельну ділянку загальною площею 1,0 га (кадастровий номер 2320355400:10:004:0035), передану Кирилівською селищною радою за договором оренди земельної ділянки від 24.01.2007, реєстраційний №   89.

3.4. Рішення мотивовано обґрунтованістю позовних вимог про визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки, оскільки договір є таким, що суперечить положенням частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), частини 5 статті 20, частини 5 статті 116 ЗК України, статей 1, 4 Закону України "Про використання земель оборони", статті 4 Закону України "Про оренду землі", частини 2 статті 203 ЦК. Приймаючи до уваги, що земельна ділянка віднесена до земель оборони суд також дійшов висновку про наявність підстав для повернення земельної ділянки від ТОВ "Грін-Тур-Аг" до Міністерства оборони України. 

Щодо строку позовної давності суд дійшов висновку, що факт відсутності повноважень у Кирилівської селищної ради на розпорядження спірною ділянкою став відомий прокурору та позивачам після набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2015 у справі №   908/2808/13, а саме: після винесення Харківським апеляційним господарським судом постанови від 01.04.2015 справі №   908/2808/13 про залишення без змін рішення суду першої інстанції у даній справі.

3.5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2019 (колегія суддів у складі: Дармін М.О., Іванов О.Г., Березкіна О.В.) рішення суду першої інстанції залишено без змін.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

4.1. ТОВ "Грін-Тур-Аг" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. 

4.2. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства. Скаржник наголошує на відсутності підстав для задоволення позову прокурора, оскільки під час розгляду спору обставин порушення прав позивачів на земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:10:003:0473 як з підстав наявності договору оренди укладеного між відповідачами, так і з будь-яких інших підстав (перетину чи накладення меж земельних ділянок з кадастровими номерами 2320355400:10:003:0473 та 2320355400:01:004:0035) не встановлено; виконання рішення суду у цій справі призведе до безпідставного збільшення земельної ділянки Міністерства оборони України з 4,0 га до 5,0 га.

4.3. У касаційній скарзі також міститься клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як такої, що містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 

За змістом наведеної норми права для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного показників. Тобто йдеться про правову проблему не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, наявних або таких, що можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; наявні обставини, з яких вбачається, що немає усталеної судової практики з відповідних питань, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, немає процесуальних механізмів вирішення такого питання тощо.

Розглянувши подане клопотання, суд касаційної інстанції відмовляє у його задоволенні, оскільки скаржником не наведено та не доведено, а судом не встановлено існування у даній справі виключної правової проблеми в питанні застосування норм права, яка могла би бути підставою для передачі справи №   908/980/17 за касаційною скаргою ТОВ "Грін-Тур-Аг" на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

4.4. Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги касаційної скарги.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5.1. Військова прокуратура Південного регіону у відзиві просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін, наголошуючи на їх законності і обґрунтованості.

5.2. Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги.

5.3. Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

6.2. Переглянувши судові рішення у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із такого.

6.3. Статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони" визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

6.4. Статтею 77 ЗК України, яка кореспондується зі статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України визнані землями оборони.

6.5. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

6.6. Пунктами а, б частини 1 статті 90 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок мають право: продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; самостійно господарювати на землі.

6.7. Пунктами 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, яке затверджено наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 N   483 встановлено, що за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України (на час прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки ст. 140 Земельного кодексу України). Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

6.8. Стаття 140 ЗК України містить перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку.

Судами встановлено, що згода Міністерством оборони України на передачу спірної земельної ділянки не надавалась, рішення про відмову від права власності також не приймалось.

6.9. Крім того, відповідно до частини 5 статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

6.10. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.02.2014 (залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.03.2014 і в подальшому постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2014) у справі №   908/2846/13 за позовом першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод" (військова частина НОМЕР_2 ) до Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області, за участю третіх осіб: Кирилівської селищної ради, ТОВ "Грін-Тур-Аг", ТОВ "Укрзапчасть", ПП "Спец" визнано недійсними пунктів 2, 3 Розпорядження №   20. При розгляді справи було встановлено, що оскаржувані пункти 2, 3 Розпорядження №   20 прийняті Якимівською районною державною адміністрацією Запорізької області з порушення вимог чинного законодавства та з перевищенням наданих законом повноважень.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2015 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015) у справі №   908/2808/13 задоволено позов першого заступника прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України і ДП Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод" до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області за участю третьої особи ТОВ "Грін-Тур-Аг" про визнання недійсним Рішення №   16. При розгляді справи було встановлено, що земельні ділянки, у тому числі, надана відповідачу-2, є землями оборони, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України, та їх власником є держава в особі Кабінету Міністрів України. Відповідач-2 звертався до Господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд цього рішення суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що межі переданих Рішенням №   16 в оренду відповідачу-2 земельних ділянок по 1,0 га кожна (кадастрові №№2320355400:01:004:0035; 23203355400:01:004:0037) були невірно встановлені на місцевості внаслідок помилки при розробленні відповідної технічної документації з землеустрою в частині визначення координат поворотних точок, але ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.07.2017 вказану заяву залишено без задоволення, а рішення суду від 27.01.2015 у справі №   908/2808/13 без змін.

6.11. З урахуванням встановлених обставин справи, а також обставин, встановлених у судових рішеннях у справах №   908/2846/13, №   908/2808/13, суди дійшли правильних висновків, що при укладанні спірного договору оренди земельної ділянки Кирилівська селищна рада в порушення частини 1 статті 317 ЦК України (власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном), статті 20 ЗК України (яка регламентує встановлення та зміну цільового призначення земельних ділянок), частини 5 статті 116 ЗК України, вийшла за межі власних повноважень та незаконно розпорядилась земельною ділянкою, яка є власністю держави і відноситься до земель оборони.

6.12. Частиною 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

6.13. Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

6.14. Відповідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6.15. Оскільки судами було встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 24.01.2007, укладений між відповідачами є таким, що суперечить положенням частини 1 статті 317 ЦК України, частині 5 статті 20, частині 5 статті 116 ЗК України, статті 1, 4 Закону України “Про використання земель оборони”, статті 4 Закону України “Про оренду землі”, частині 2 статті 203 ЦК України, суди правильно дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

6.16. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про помилковість висновків судів щодо порушення прав позивачів, оскільки згідно даних Публічної кадастрової карти земельні ділянки з кадастровими номерами 2320355400:10:003:0473 та 2320355400:01:004:0035 є різними за місцем розташування, категорією і формою власності; про невзяття судами до уваги, що на час звернення прокурора до суду із даним позовом земельна ділянка площею 1,0 га кадастровий номер 2320355400:01:004:0035 знаходилась в межах земельної ділянки позивачів, натомість до часу прийняття Господарським судом Запорізької області рішення від 27.07.2017, межі цієї земельної ділянки були приведені у відповідність з вимогами законодавства шляхом виправлення координат її поворотних точок у Державному земельному кадастрі; про те, що виконання рішення суду у цій справі призведе до безпідставного збільшення земельної ділянки Міністерства оборони України з 4,0 га до 5,0 га; про те, що скасування Рішення №   16, яким спірну земельну ділянку було передано у користування відповідачу-2, не є підставою для задоволення позову вже розглядалися судом апеляційної інстанції і їм було надано належну правову оцінку. Крім того, колегія суддів зазначає, що наведені аргументи зводяться до переоцінки обставин справи та доказів, що виходить за межі касаційного провадження, встановлені статтею 300 ГПК України.

6.17. Щодо строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач-2, колегія суддів зазначає про таке.

6.18. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

6.19. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

6.20. Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

6.21. Згідно частини 4 статті 267 наведеного Кодексу, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

6.22. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №   369/6892/15-ц, відступати від якої колегія суддів підстав не вбачає.

6.23. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

6.24. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанова від 20.11.2018 у справі №   5023/10655/11, постанова від 26.02.2019 у справі №   915/478/18, постанова від 26.06.2019 у справі №   587/430/16-ц).

6.25. Згідно із частинами 2 та 4 статті 29 ГПК України у редакції, чинній на час звернення прокурора з відповідним позовом, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

6.26. Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

6.27. Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися держава в особі уповноваженого органу.

6.28. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність пропуску строку позовної давності у даній справі, зазначивши, що факт відсутності повноважень у Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області на розпорядження спірною ділянкою став відомий прокурору та позивачам після набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2015 у справі №   908/2808/13, а саме: після винесення Харківським апеляційним господарським судом постанови від 01.04.2015 справі №   908/2808/13 про залишення без змін рішення суду першої інстанції в даній справі.

6.29. Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком судів, оскільки державі в особі її органів стало відомо про порушення її прав щонайменше з моменту звернення прокурора із позовом у справі №   908/2808/13 в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України і ДП Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод" до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області за участю третьої особи ТОВ "Грін-Тур-Аг" про визнання недійсним рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26.12.2006 №   16 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення майнового комплексу ТОВ "Грін-Тур-Аг". 

6.30. Таким чином, на виконання вказівки Верховного суду, викладеної у постанові від 12.04.2018, судами з`ясовано, що ні прокуратура, ні позивачі не приймали участі під час прийняття селищною радою зазначеного рішення, а отже не могли довідатись про порушене право саме з моменту прийняття рішення, проте достеменно не встановлено коли саме позивачі дізнались про порушення їх прав, а отже не встановлено початку перебігу строку позовної давності.

6.31. Оскільки судами не встановлено початку перебігу строку позовної давності, що є визначальним для розрахунку такого строку, висновки щодо відсутності його пропуску та відповідно відмова у застосуванні строку позовної давності є передчасними.
6.32. Зважаючи що передбачені частиною 2 статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, тим більше розглядати вимоги, які не були розглянуті судами попередніх інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа – передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. 

6.33. Під час нового розгляду судам необхідно врахувати викладене, вирішити питання щодо наданих сторонами доказів, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до положень статей 308, 310 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

7.2. З огляду на викладене рішення та постанова попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню, а справа – передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8. Судові витрати

8.1. Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду касаційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду касаційної скарги є передчасним.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Тур-Аг” задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2019 та рішення Господарського суду Запорізької області від 21.12.2018 у справі №   908/980/17 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. Мачульський
                                                                                                    
Суддя                                                                                                    І. Кушнір