Постанова                                                                                                                                                                                         
Іменем України                                                                     
04 вересня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 711/8561/16-ц
провадження № 61-21318св18
 
Верховний  Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  - | Ступак О. В., |
суддів: | Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., | Олійник А. С.,  Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Придніпровського 
районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 800,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Зазначав, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів діти проживали разом з відповідачем, проте починаючи з 01 травня 2016 року діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. Відповідач виїхала за межі України та витрачає аліменти, отримані за рішенням суду, на власні потреби.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей, стягнутих за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 року.
 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2016 року відкрито провадження у зазначеній цивільні справі.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2016 року позов задоволено. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуті рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 року в розмірі
800,00 грн на кожну дитину щомісячно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення до суду із зазначеним вище позовом ОСОБА_2 не проживає разом з дітьми вже протягом семи місяців, діти перебувають на повному утриманні їхнього батька - ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_1 , з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь ОСОБА_2 . Отже, наявність відкритих виконавчих проваджень з виконання рішення суду про стягнення аліментів із ОСОБА_1 свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дітей.  
 
Не погоджуючись з ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси 
від 12 жовтня 2016 року про відкриття провадження у вказаній цивільній справі представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, позов залишити без розгляду, посилаючись на те, що позовну заяву підписано представником позивача, який не вказав дані щодо свого місця проживання та засобів зв`язку.
 
Також у вказаній апеляційні скарзі представник відповідача просив скасувати рішення суду першої інстанції.
 
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2016 року про відкриття провадження у справі залишено без змін. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що єдиною підставою для оскарження в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження є недотримання правил підсудності. Оскільки провадження у справі відкрито з дотриманням правил підсудності, що заявником не оскаржується та не спростовується, підстави для скасування ухвали про відкриття провадження відсутні.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що тимчасове перебування дітей з батьком не є визначенням їхнього постійного місця проживання саме з ним та не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, які були присуджені рішенням суду на користь матері.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України          з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 09 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову, справу в цій частині направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Вказує на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , оскільки остання протягом року проживає у Сполучених Штатах Америки (далі - США), діти перебувають на його утриманні. З моменту виїзду відповідача за кордон нею були перераховані грошові кошти на утриманні дітей в сумі 5 000,00 грн, що становить приблизно по 357,00 грн на дитину щомісяця, тоді як з нього за рішенням суду стягується по 800,00 грн на одну дитину щомісяця. Вважає також помилковим висновок апеляційного суду, що діти проживають з ним тимчасово, на час навчання відповідача, оскільки довідка з коледжу, у якому навчається відповідач, не може підтверджувати тимчасовий характер її відсутності.
 
У червні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав  заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначив про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки апеляційним судом правильно встановлено, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки та обставина, що діти перестали проживати разом з тим з батьків з ким вони проживали на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів та постійно проживають з тим, хто сплачує аліменти, не підтверджується належними та допустимими доказами. За домовленістю між сторонами діти проживають з матір`ю, а на час її тимчасової відсутності - з батьком. Визначення місця проживання дітей з батьком не вирішувалось у судовому порядку.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи № 711/8561/16-ц із Придніпровського районного суду м. Черкаси, надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України).
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Рішення апеляційного суду переглядається в частині скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається касаційним судом (стаття 400 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 800,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 червня 2014 року до досягнення дітьми повноліття. 
 
Зі змісту рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 13 листопада 2014 року вбачається, що задовольняючи вказаний позов, суд виходив з того, що діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.
 
З 01 травня 2016 року ОСОБА_2 перебуває за кордоном, діти проживають з батьком.
 
Звертаючись до суду з указаним вище позовом, ОСОБА_1 зазначав про відсутність підстав для подальшого стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, оскільки діти проживають разом з ним.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Як встановлено судами попередніх інстанцій, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем в примусовому порядку.
 
За змістом частини першої статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -  і за її межами.
 
У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
 
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
 
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності ? достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України           2004 року та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову із тих підстав, що відповідач не проживає разом з дітьми вже протягом семи місяців, їхнім вихованням та утриманням займається лише позивач. При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача. 
 
Разом з тим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність відкритих виконавчих проваджень з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дітей.  
 
Апеляційний суд, скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову, не з`ясував належним чином всіх фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та помилково вважав, що проживання дітей з батьком не може бути підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача.
 
Висновки суду апеляційної інстанції про те, що відповідач виїхала за кордон не на постійне місце проживання, а лише для проходження навчання у період з 01 серпня 2016 року до 04 травня 2017 року, є припущенням суду у розумінні статті 60 ЦПК України 2004 року та не може свідчити про дійсні наміри відповідача.
 
Разом з тим встановлений у процесі розгляду справи факт того, що протягом більш як семи місяців позивач самостійно піклується про спільних дітей сторін та забезпечує їх усім необхідним, усупереч вимогам закону залишився поза увагою апеляційного суду.
 
Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
 
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. 
 
Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року.
 
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
 
Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню  із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.  
 
Розподіл судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Ураховуючи задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, із  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню 661,44 грн судового збору за подачу касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 09 березня 2017 року скасувати, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2016 року залишити в силі.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подачу касаційної скарги до суду в розмірі 661,44 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | О. В. Ступак
Судді: | І. Ю. Гулейков
| А. С. Олійник
| С. О. Погрібний
| Г. І. Усик