Постанова
Іменем України
 
10 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 359/1347/17
провадження № 61-26027св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – військова частина НОМЕР_1 , Київське квартирно-експлуатаційне управління,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Олійника В. І., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) у  редакції Закону України від  03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі – Київське КЕУ) про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії військової частини, поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання житла.
Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що з 01 серпня 1990 року до 07 травня 2005 року він проходив військову службу зокрема у Збройних силах України та у цей період проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі – в/ч  НОМЕР_1 ). На підставі його рапорту рішенням житлової комісії цієї військової частини його було зараховано на квартирний облік з 30 липня 1994 року.
Наприкінці грудня 2016 року дізнався про перенесення дати зарахування його на квартирний облік з 30 липня 1994 року на 30 листопада 1996 року на підставі вимоги, що надійшла із Київського КЕУ, що, на його думку, порушує його майнові права та інтереси.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 27 листопада 2012 року № 10 про перенесення дати зарахування його на квартирний облік з 30 липня 1994 року на 30 листопада 1996 року, зобов`язання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку з 30 липня 1994 року та надати йому та його сім`ї житлове приміщення в м. Борисполі Київської області для постійного проживання відповідно до існуючих норм житлової площі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії в/ч  НОМЕР_1 від 27 листопада 2012 року № 10 про перенесення дати зарахування на квартирний облік капітана ОСОБА_1 з 30 липня 1994 року на 30 листопада 1996 року.
Зобов`язано житлову комісію в/ч  НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 30 липня 1994 року.
У решті позову відмовлено.
Стягнуто з в/ч  НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 640,00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік з 30 липня 1994 року на 30 листопада 1996 року є порушенням його прав та інтересів. Зазначені дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу, через що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в/ч  НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, неправильно застосували норми чинного законодавства, не взяли до уваги той факт, що у житловій справі ОСОБА_1 та в матеріалах судової справи відсутні належні та допустимі докази факту реєстрації його проживання у м. Борисполі Київської області станом на 30 липня 1994 року. Суд першої інстанції неправомірно відмовив у клопотанні про застосування позовної давності, чим порушив положення статті 257 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України). Суд апеляційної інстанції на це порушення уваги не звернув.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що  ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебував на військовій службі з 01 серпня 1990 року до 01 червня 2005 року, звільнений у запас на підставі підпункту «г» пункту 63 у зв`язку зі скорочення штатів, має вислугу років у Збройних Силах України: календарну – 14 років 09 місяців, пільгову – 22 роки 02 місяці, що підтверджено його послужним списком та наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 07 травня 2005 року № 135.
Після закінчення навчання у Харківському вищому військовому авіаційному училищі, з 27 липня 1994 року позивач зарахований до списків особового складу в/ч  НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою, наданою Харківським військовим університетом 24 червня 1994 року № 150, ОСОБА_1 під час навчання житловою площею не забезпечувався, проживав в гуртожитку холостяків.
На підставі рапорту ОСОБА_1 від 27 липня 1994 року, рішенням житлової комісії в/ч  НОМЕР_1 від 30 липня 1994 року (протокол № 18) він зарахований на квартирний облік із сім`єю в кількості 2 особи (позивач та дружина), при цьому, як зазначено у виписці з протоколу, старший лейтенант ОСОБА_1 проходить службу в частині з 27 липня 1994 року, в м. Борисполі Київської області зареєстрований тимчасово з 1994 року за адресою – військова частина НОМЕР_2 (далі – в/ч НОМЕР_2 ).
На підставі рапорту ОСОБА_1 від 30 вересня 1994 року внесені зміни до квартирного обліку, а саме: рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_3 від 30 вересня 1994 року (протокол № 23) він зарахований на квартирний облік із сім`єю в кількості 3 особи (позивач, дружина, син), при цьому, як зазначено у виписці з протоколу, старший лейтенант ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині з 27 липня 1994 року, в м. Борисполі зареєстрований тимчасово з 1994 року за адресою – в/ч НОМЕР_2 .
Із витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 27 листопада 2012 року № 10 відомо, що на підставі пункту 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Українській РСР, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючи поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, комісія вирішила перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , який на час прийняття рішення про зарахування на квартирний облік не був прописаний в м. Борисполі Київської області, з 30 липня 1994 року на дату першої реєстрації при військовій частині м. Борисполя Київської області – 30 листопада 1996 року.
Також встановлено, що в/ч НОМЕР_1 є правонаступником реформованої в/ч НОМЕР_3 , надалі – в/ч НОМЕР_2 , що визнано сторонами.
Паспорт на ім`я позивача виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області – 21 листопада 1996 року, в той час, як до особового складу військової частини позивач зарахований з 27 липня 1994 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на момент зарахування позивача на квартирний облік, встановлено, що військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу Української РСР (далі – ЖК Української РСР).
За загальним правилом, визначеним статтями 36, 37 ЖК Української РСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання (частина перша статті 36).
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням – також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію (частина перша статті 37).
Порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок регулюється житловим законодавством і Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, введеним в дію наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 з наступними змінами (далі – Положення № 220).
Згідно з пунктом 34 Положення № 220 всі питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби.
При цьому датою постановки на квартирний облік вважається день, коли буде прийняте рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.
Військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання (пункти 11, 13).
Положенням № 220 передбачено (відповідна норма збереглася і в Положенні про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, введеному в дію наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 № 20, чинному на момент звільнення позивача у запас), що військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини, а також, що на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебуваються члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад) (пункт 12).
Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування – у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Із витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 27 листопада 2012 року № 10 відомо, що на підставі пункту 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Українській РСР, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючи поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, комісія вирішила перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , який на час прийняття рішення про зарахування на кварти облік не був прописаний в м. Борисполі Київської області, з 30 липня 1994 року на дату першої реєстрації при військовій частині м. Борисполя Київської області – 30 листопада 1996 року.
Зі змісту судового рішення вбачається, що раніше ухвалене рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_3 від 30 липня 1994 року про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік не скасовано.
Згідно з пунктами 11, 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, датою постановки позивача на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини, тобто, як було правильно встановлено місцевим судом, саме з 30 липня 1994 року має визначатись черговість надання жилого приміщення позивачу – за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень).
Відповідно до пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі – Інструкція), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини – у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Підстави та порядок зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, визначені, зокрема в пункті 2.18 Інструкції, в якому зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Також зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку.
Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.
Будь-які належні і допустимі докази того, що позивач був зарахований на квартирний облік внаслідок подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік, у матеріалах справи відсутні.
Зі справи відомо, що відповідачем не надано доказів того, що рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 27 листопада 2012 року (протокол № 10) було письмово доведено до відома позивача у визначений Інструкцією п`ятнадцятиденний строк.
На підставі викладеного судом правильно відмовлено у застосуванні строків позовної давності при вирішенні спору. 
Доводи касаційної скарги щодо грубого порушення судом першої інстанції статті 257 ЦК України у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про застосування строків давності спростовуються матеріалами справи. 
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій в/ч НОМЕР_1 при прийнятті рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї, а оскаржувані дії відповідача призвели до порушення рівності у черговості забезпечення житлом військовослужбовців.
Правильним також є висновок судів про відмову у задоволенні позовних вимог до Київського КЕУ, оскільки право позивача на перебування на квартирному обліку з дати ухвалення рішення житловою комісією з 30 липня 1994 року порушено саме незаконним рішення житлової комісії військової частини.
Аналогічні висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 359/6809/17, провадження № 61-10533св18; від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, провадження № 61-10380св18.
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції – без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 

                                                                                                                        Є. В. Петров

                                                                                                                        В. М. Сімоненко