Постанова
Іменем України
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/30016/15-ц
провадження № 61-25065св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,               Кузнєцова В. О.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Національна телекомпанія України, Державна фіскальна служба України, ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Діджітал Венчз»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Осаулова А. А. від 30 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А. від 20 грудня 2016 року,
 
ВСТАНОВИВ:             
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної телекомпанії України, Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Венчз» (далі - ТОВ «Діджітал Венчз») про захист честі, гідності та ділової репутації.
 
Позов мотивований тим, що на телеканалі «Перший національний» Національної телекомпанії України ІНФОРМАЦІЯ_3 в новинах було показано сюжет, в якому Перший заступник голови ДФС України ОСОБА_2, висловлюючись щодо державного підприємства «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») заявив, що «...ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... Загальна сума збитків складає 200 млн грн: 175 млн - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн - це не сплачено податків.» Дане відео було розповсюджено Національною телекомпанією України та ТОВ «Діджітал Венчз » на сайті http:/video.bigmir.net/show/482902.
 
Позивач вважає, що дана заява Першого заступника голови ДФС України ОСОБА_2 принижує його честь та гідність, а також ділову репутацію, оскільки він має значний досвід роботи у великих підприємствах, в тому числі й державних, відомий своїми професійними якостями, завжди був поважним керівником, добра репутація якого була відома в бізнес-колах та серед державних службовців. На посаді Генерального директора ДП «Укрспирт» він робив все необхідне для покращення виробництва і розвитку підприємства. Натомість ОСОБА_2 з невідомих причин зробив заяви, які не тільки є необґрунтованими, але й принижують його ділову репутацію, честь та гідність.
 
В ході розгляду справи позивач змінив предмет позову, та остаточно просив:
 
- визнати недостовірною інформацію про ОСОБА_1 , яка була поширена Першим заступником Голови ДФС України ОСОБА_2 в ході прес- конференції, яку ретрансльовано Національною телекомпанією України ІНФОРМАЦІЯ_3 в телепрограмі «Новини» та розміщену на сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та ТОВ «Діджітал Венчз» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту: «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... 3агальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків. «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу»;
 
-   зобов`язати ДФС України в строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті ДФС України (http://sfs.gov.ua/) в розділі «Новини» (за адресою (ІНФОРМАЦІЯ_6) інформації наступного змісту: «Спростування! Повідомляємо, що інформація про ОСОБА_1 , яка була поширена Першим заступником Голови ДФС ОСОБА_2 в ході прес-конференції та ретрансльовано Національною телекомпанією України і ТОВ «Діджітал Венчз » ІНФОРМАЦІЯ_3 в телепрограмі «Новини» та на сайтах ІНФОРМАЦІЯ_4 наступного змісту «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... 3агальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків.. «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу», не відповідає дійсності (є недостовірною);
 
-   зобов`язати Національну телекомпанію України в строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішення законної сили, спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті Національної телекомпанії України (http://ltv.com.ua/) в розділі «Новини та спорт» (за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 інформації наступного змісту: «Спростування! Повідомляємо, що інформація про ОСОБА_1 , яка була поширена Першим заступником Голови ДФС                 ОСОБА_2 в ході прес-конференції та ретрансльовано Національною телекомпанією України ІНФОРМАЦІЯ_3 в телепрограмі «Новини» наступного змісту «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... Загальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків.. «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу», не відповідає дійсності (є недостовірною);
 
-     зобов`язати ТОВ «Діджітал Венчз» в строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті ТОВ «Діджітал Венчз » (http://.bigmir.net/) в розділі «Новини» (адреса http://news.bigmir.net/) інформації наступного змісту: «Спростування! Повідомляємо, що інформація про ОСОБА_1 , яка була поширена Першим заступником Голови ДФС ОСОБА_2 в ході прес-конференції, яку ретрансльовано Національною телекомпанією України ІНФОРМАЦІЯ_3 в телепрограмі «Новини» та розміщено на сторінці ТОВ «Діджітал Венчз » наступного змісту «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... Загальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків. «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу», не відповідає дійсності (є недостовірною).
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року позов залишено без задоволення.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частина оскаржуваної інформації є по суті оціночним судженням, а частина - достовірною інформацією, оскільки підтверджується доказами, які надані представником ДФС України. Крім того, відповідно до пункту б частини першої статті 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація є дослівним цитуванням заяв і виступів (усних і друкованих) посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, народних депутатів України, кандидатів на пост Президента України, кандидатів у народні депутати України та у депутати рад усіх рівнів, кандидатів на посади сільських, селищних, міських голів. Також суд виходив з того, що наданий позивачем диск не є належним доказом, оскільки він є не офіційним записом, наданим телеканалом чи Нацрадою, через який, як стверджує позивач, було поширено зазначену інформацію, та не підтверджує розміщення вказаної інформації на сайті ТОВ «Діджітал Венчз» в розділі «Новини».
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що не можуть бути оціночними судження, які містять певні факти та наклеп (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Як вбачається із цитати ОСОБА_2 , судження чітко містять інформацію про особу позивача, про факт перерахування грошових коштів на рахунок фіктивного підприємства, називаються навіть суми, тобто такі дані можуть бути перевірені на їх дійсність. Фактично ОСОБА_2 здійснив наклеп, повідомивши про використання позивачем фіктивних підприємств, що виключає можливість застосування поняття оціночне судження. Апеляційний суд не застосував положення частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», а тому не визнав висловлювання ОСОБА_2 наклепом, внаслідок чого не застосував статтю 277 ЦК України про захист від поширення недостовірної інформації.
 
Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів
 
У січні 2018 року ДФС України подала до суду касаційної інстанції заперечення, у яких просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що судами були дотримані норми матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді справи було враховано положення статті 277 ЦК України та статті 30 Закону України «Про інформацію», та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 761/30016/15-ц з Шевченківського районного суду м. Києва.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що ОСОБА_1 наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13 березня 2014 року № 26-п був призначений виконувачем обов`язків генерального директора - радником генерального директора з економічно-фінансових питань, а згідно з наказом від 30 травня 2014 року № 72-п призначений генеральним директором Державного підприємства спиртової та лікеро- горілчаної промисловості «Укрспирт».
 
Слідчим управлінням кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 32014110130000014, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2014 року, за фактами розтрати службовими особами ДП «Укрспирт» коштів, належних ДП «Укрспирт» та умисного ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах, складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, погрозі насильством представнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто за ознаками злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366, частиною першою статті 345 КК України.
 
Підозрюваним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є ОСОБА_1 , який, за даними слідства, будучи генеральним директором ДП «Укрспирт», тобто службовою особою, діючи умисно, з корисливих спонукань, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам держави, керуючись злочинним наміром, спрямованим на розтрату чужого майна, за попередньою групою осіб у період з березня - травня 2014 року, незаконно здійснив розтрату коштів ДП «Укрспирт» у сумі 172 503 000 грн.
 
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року задоволено клопотання заступника начальника першого відділу процесуального керівництва Генеральної прокуратури України Андрусишиної С. Я. про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 відбулась прес-конференція Першого заступника Голови ДФС України ОСОБА_2 Дана прес-конференція була ретрансльована національною телекомпанією України в телепрограмі «Новини».
 
У своєму виступі ОСОБА_2 розповсюдив наступну інформацію: «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... Загальна сума збитків складає 200 млн. грн:            175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків.. «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу.».
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що дана заява Першого заступника голови ДФС України ОСОБА_2 принижує його честь, гідність та ділову репутацію.
 
Мотивувальна частина
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
 
Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
 
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
 
Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
 
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
 
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
 
У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого           2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
 
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета » та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
 
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
 
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
 
У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
 
Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що інформація, яку просить спростувати позивач, а саме: «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... Загальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків..», була поширена у зв`язку з проведенням розслідування Головним слідчим управлінням фінансових розслідувань ДФС України та фактично містить оцінку діяльності позивача.
 
З огляду на характер мовно-стилістичних засобів, вказана інформація не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані. За своїм змістом така інформація є не що іншим, як оціночними судженнями. Крім того, у висловах: «Загальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків..» відсутні посилання на особу позивача.
 
Частина інформації, яку просить спростувати позивач: «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу.» є достовірною та підтверджується доказами, зокрема, повідомленням захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яке адресоване заступнику начальника першого відділу ГСУ ФР ДФС України майору податкової міліції ОСОБА_5
 
Таким чином, враховуючи положення статті 277 ЦК України, статті 30 Закону України «Про інформацію», суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною та спростування поширеної інформації.
 
Доводи, наведені в касаційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. О. Кузнєцов