Постанова
Іменем України
23 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 643/4637/16-ц
провадження № 61-24708св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року у складі судді Поліщук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Котелевець А. В., Піддубного Р. М.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20 позичальника ОСОБА_2 у розмірі 4 539 595,58 дол. США на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру  АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. (далі - ХМНО Харченко Л. Л. ) 07 березня 2012 року, за реєстровим номером 336. Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом надання ПАТ АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 467 600, 00 грн, з наданням ПАТ АБ «Укргазбанк» усіх повноважень продавця, у тому числі права отримання у нотаріуса дубліката договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л. Л.07 березня 2012року за реєстровом номером 336, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Позов обґрунтований тим, що 26 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 20 на суму 2 644 000,00 дол. США на строк з 26 грудня 2007 року до 25 грудня 2012 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5% річних. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б, відповідно до пункту 2.1.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться за адресою:        АДРЕСА_2 .
З дозволу банку квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 - АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 - АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 - АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 - АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 - АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 було виведено з іпотеки та відчужено власником. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер 7356523, що підтверджено витягом з Державного реєстру іпотек номер19045058 від 09 червня 2008 року. 
На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний номер7356237, що підтверджено витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер19044890 від 09 червня 2008 року. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужили квартиру       АДРЕСА_25 , власником якої стала   ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л. Л.07 березня 2012 року за № 336. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18 травня 2017 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року у позові ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що звернення стягнення на завершену будівлю (споруду) іпотека не поширюється на ту її частину, яка виділена в натурі і була придбана покупцем на підставі договору купівлі-продажу шляхом повної сплати її вартості до моменту прийняття рішення про звернення стягнення, іншого не було встановлено вищевказаним договором іпотеки від 09 червня 2008року, у цьому випадку іпотека не поширюється на квартиру  АДРЕСА_26 , яка після реєстрації на неї права власності, як окремий об`єкт нерухомості та придбання її на підставі договору купівлі-продажу, перебуває у власності відповідача  ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року,просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-III «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
22 квітня 2019 року ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
15 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки (№ 643/17966/14-ц).
23 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження у справі.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не звернули уваги, що спірна квартира при передачі в іпотеку багатоквартирного будинку входила до складу іпотечного майна. Після виключення запису про іпотеку з реєстру іпотек і зняття заборони, квартири, зокрема № АДРЕСА_26 були придбані іншими особами, кожній квартирі присвоєний власний реєстраційний номер. За таких обставин дія іпотечного договору розповсюджується на спірну квартиру.
Спірна квартира обтяжена іпотекою, оскільки є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку. Судами проігноровано вимоги статті 23 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час виникнення спірних правовідноин (далі - Закон № 898-IV).
Спірна квартира була відчужена без згоди позивача.
Судами не досліджено пункти 6.6, 6.8 договору іпотеки.
Аргументи інших учасників справи 
Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 26 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 20 на суму 2 644 000,00 дол. США на строк з 26 грудня 2007 року до 25 грудня 2012 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5% річних.
Відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 20, що є невід`ємною частиною кредитного договору, пункт 1.4. договору викладений у такійредакції: «Кредит надається на придбання житлового будинку  літ. В-5, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 856,00 кв. м (в будинку розташовано 123 квартири), що АДРЕСА_27 у АДРЕСА_2 ; у пункті 2.1. замість слів договір іпотеки від 26 грудня 2007 року № 20 вказати слова «договір іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року».
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та іпотекодавцями ОСОБА_2 і  ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б, відповідно до пункту 2.1.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності.
У зв`язку з невиконанням позичальником взятих зобов`язань за кредитним договором, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто солідарно з  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 664 543,02 грн, 2 630 252,33 дол. США, судові витрати у сумі 1 700,00 грн та 120,00 грн.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним договір іпотеки № 16/08-Б, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об`єкта - житлового будинку літ. В-5, розташованого на      АДРЕСА_2 , порядковий номер запису у Державному реєстрі іпотек 7356523; знято заборону на відчуження житлового будинку літ. В-5, розташованого на      АДРЕСА_2 ові, накладену ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» згідно з договором іпотеки № 16/08-Б, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н. В. 09 червня 2008 року, реєстровий номер 2836, реєстраційний номер запису у Єдиному реєстрі заборон 8751510.
За погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки було виключено 26 квартир, розташованих у будинку АДРЕСА_2 , при цьому попередня вартість предмета іпотеки не змінювалась. Отже, така вартість визначена з тим розрахунком, що предмет іпотеки містить 123 квартири.
Суду не надано доказів про існування будь-яких інших договорів, якими вносилися відповідні зміни до договору іпотеки у зв`язку з виділенням окремих квартир у житловому будинку АДРЕСА_24 в натурі, і реєстрації права власності на них, як на окремі об`єкти нерухомості.
У період чинності заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек ОСОБА_1 набула право власності на квартиру      АДРЕСА_25 на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2012 року.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року скасовано рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року, у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.
Поновлено відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки, реєстраційний номер 12489264 та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер12488862.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 379 ЦК України як житло розуміється житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. 
Житло як об`єкт права власності повинен відповідати певним критеріям: 1) це має бути приміщення; 2) вказане приміщення має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.
ЦК України визначає, зокрема, такі об`єкти права власності, які можуть розглядатися як житло: житловий будинок (стаття 380 ЦК України), садиба (стаття 381 ЦК України) та квартира (стаття 382 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 382 ЦК України квартирою визнається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Згідно з статтею 5 Закону № 898-IV предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.
Чинне законодавство, зокрема ЦК України, Закон № 898-IVта Закон України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», не містить жодної статті, яка визначала б особливості іпотеки житла - багатоквартирного житлового будинку чи квартир у ньому.
Можна зробити висновок, що у разі передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку в цілому, а не окремої квартири у ньому, то таке житлове приміщення - квартира, як і інші нежитлові та допоміжні приміщення, що знаходяться у ньому, не можна вважати відокремленими предметами іпотеки, на які може бути звернуто стягнення, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.
Оскільки квартира у багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.
Саме такі правові висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, провадження № 14-203цс19, постановах ВерховногоСуду України від 16 вересня 2015 року, провадження № 6?1193цс15 та від 05 жовтня 2016 року, провадження 6-1582цс16, де вказано, що неможливо звернути стягнення на квартиру як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будинку у цілому, а не окремих квартир.
Крім того, відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною п`ятою статті 3 цього Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IVпередбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 23 Закону № 898-IV визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Установивши у справі, яка переглядається, факт переходу до  ОСОБА_1  права власності на спірну квартиру, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на статтю 23 Закону № 898-IV та поширення її дії на відповідача з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-IVправа на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону № 898-IV, згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Крім того, державна реєстрація іпотек на час її виникнення регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 .
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IVзаписи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.
Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.
Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.
За таких обставин, ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту.
Згідно з частиною п`ятою статті 16 Закону № 898-IV у разі передачі в іпотеку об`єкта незавершеного будівництва забудовником і звернення стягнення на завершену будівлю (споруду) іпотека не поширюється на ту її частину, яка виділена в натурі і була придбана будь-якою особою (покупцем) на підставі цивільно-правового договору шляхом повної сплати її вартості до моменту прийняття рішення про звернення стягнення, якщо інше не встановлено договором з покупцем. Після звернення стягнення до нового власника завершеної будівлі (споруди) або об`єкта незавершеного будівництва переходять визначені договором права і обов`язки забудовника щодо третіх осіб-покупців.
Не можна погодитись з висновком суду апеляційної інстанції щодо застосування до спірних правовідносин статті 16 Закону № 898-IV, з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції встановив, що за погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки було виключено 26 квартир, розташованих у будинку АДРЕСА_2 . Суду не надано докази про внесення змін до договору іпотеки у зв`язку з виділенням окремих квартир у житловому будинку АДРЕСА_24 в натурі,  реєстрації права власності на них, як на окремі об`єкти нерухомості, та дійшов висновку, що спірна квартира на час укладення договору була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і не стала самостійним предметом іпотеки.
Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що  відповідно до частини другої  статті 16 Закону № 898-IV іпотека не поширюється на ту її частину, яка виділена в натурі і була придбана покупцем на підставі договору купівлі-продажу шляхом повної сплати її вартості до моменту прийняття рішення про звернення стягнення, тому у вказаній справі іпотека не поширюється на квартиру АДРЕСА_26 , яка після реєстрації на неї права власності, як окремий об`єкт нерухомості та придбання її на підставі договору купівлі-продажу перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 . 
Посилання суду апеляційної інстанції, що квартири    АДРЕСА_28 з дозволу Банку були виведені з іпотеки та відчужені власникам не мають правового значення для вирішення  цієї справи, оскільки спір стосується квартири АДРЕСА_29 , яка відсутня у цьому переліку квартир.
Верховний Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що спірна квартиравиділена в натурі, з дозволу Банку була виведена із іпотеки та відчужена, оскільки предметом договору іпотеки є об`єкт незавершеного будівництва.
Установивши обставини справи, надавши їм правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов одночасно суперечливих висновків щодо встановлених обставин справи, що спірна квартира не стала самостійним предметом іпотеки, проте іпотека не поширюється на квартиру АДРЕСА_26 , яка після реєстрації на неї права власності, як окремий об`єкт нерухомості та придбання її на підставі договору купівлі-продажу перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 . 
Оскільки суди  на підставі належних та допустимих доказів не встановили, що спірна квартира була відчужена з дозволу Банку та вилучена з Державного реєстру іпотек ще до прийняття рішення від 11 вересня 2009 року про визнання договору іпотеки недійсним, внесення змін до іпотечного договору щодо вилучення спірної квартири з предмета іпотеки, то застосування статті 16 Закону № 898-IV не відповідає встановленим обставинам справи.
Оскільки суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив фактичні обставини справи, але неправильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у вказаній вище постанові, вважає за необхідне скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 412 ЦПК України рішення підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, судові рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки у позові відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково. 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року скасувати. 
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» до  ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                               В. О. Кузнєцов 
                                                                                                          А. С. Олійник
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                           Г. І. Усик