ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 жовтня  2019 року
м. Київ
справа № 612/248/16-к
провадження № 51–1341км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
 
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 , 
захисника                                         ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), 
засудженого                                      ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
прокурора                                        ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника              ОСОБА_5 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області                         від 20 липня 2017 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дуніне Близнюківського району Харківської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 31 січня                2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК та засуджено:
-          за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-          за ч. 3 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-          за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК  до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено   ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів та процесуальних витрат.
Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно.
Районний суд встановив, що ОСОБА_6 12 листопада 2014 року, близько 17:30 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи не зняту та не погашену судимість за злочини проти власності, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з житлового будинку ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 вартістю 1330 грн.
Він же, маючи не зняту та не погашену у встановлену законом порядку судимість за хуліганство, 18 лютого 2016 року близько 11:00 у стані алкогольного сп`яніння прийшов до Острівщинської сільської ради, де грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та діючи з особливою зухвалістю, за допомогою сірників пошкодив собі руки на зап`ястях і почав мазати кров`ю стіни, меблі та документацію сільської ради, на зауваження голови сільської ради та головного бухгалтера не реагував, ображав їх нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, та упродовж двох годин до приїзду працівників поліції залишаючись на місці продовжував свої хуліганські дії чим перешкоджав роботі сільської ради. 
15 березня 2016 року, близько 11:00  ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння знову прийшов до Острівщинської сільської ради, де грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю взяв зі стола секретаря документи та почав їх рвати, розбив скляну рамку з портретом, схопив кулькову ручку, якою став наносити собі пошкодження на руці в області зап`ястя, на зроблені йому з боку голови сільської ради зауваження не реагував, ображав його нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та самогубством. Свої дії продовжував упродовж години чим перешкоджав нормальній діяльності сільської ради.
14 червня 2016 року близько 17:10 ОСОБА_6 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна проник до приміщення кухні на території   домоволодінні ОСОБА_9 в с. Острівщина, де намагався викрасти пічну чавунну плиту, однак не зміг довести задумане до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений власниками і з місця злочину зник. 
При перегляді справи Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 20 липня 2017 року вказаний вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити  постановлені судові рішення через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого через суворість.
На думку захисника, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд не взяв до уваги його активне сприяння у розкритті злочинів та щире каяття, а також те, що передбачений ч. 3 ст. 296 КК злочин був вчинений ним під впливом сильного душевного хвилювання викликаного неправомірними діями працівників сільської ради. Вважає, що при призначенні засудженому покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК місцевий суд не у повній мірі врахував положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». 
Також зазначає, що при перегляді рішення місцевого суду апеляційний суд на ці обставини уваги не звернув та залишив вирок без зміни, а тому захисник вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог          ст. 370 КПК. 
Просить оскаржувані судові рішення змінити та пом`якшити визначене         ОСОБА_6 покарання до чотирьох років позбавлення волі.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та захисник вимоги касаційної скарги підтримали.
Прокурор у задоволенні касаційної скарги заперечила та просила залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушення та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як вбачається з вироку, при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів за правилами ч. 1 ст. 70 КК місцевий суд обрав принцип часткового складання призначених покарань.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 70 КК при складанні покарань, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Вимогами ч. 2 ст. 63 КК регламентовано, що покарання у виді позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років.
Вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення відносяться до злочинів середньої тяжкості (ч. 3 ст. 296 КК) та тяжких злочинів ( ч. 3 ст. 185 КК та ч. 2           ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК) за які передбачено найбільш суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років.
За правилами ч. 3 ст. 374 КПК мотиви призначення засудженому конкретного виду та розміру покарання мають бути окремо оговорені судом у постановленому рішенні.
Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання  суд взяв до уваги тяжкість вчинених ним злочинів, особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу синдрому алкогольної залежності та за місцем проживання характеризується негативно, а також наявність обставин, що обтяжують покарання (вчинення останнім злочину у стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочинів) та відсутність обставин, що його пом`якшують.
Разом із тим, призначивши засудженому за злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК та ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК покарання наближене до мінімальної межі, встановленої санкціями цих норм, районний суд у вироку жодним чином не мотивував   підстави, якими він керувався при визначенні йому за сукупністю злочинів остаточного покарання у виді восьми років позбавлення волі, тобто у розмірі, що перевищує граничну межу максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК.
Таким чином, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів районний суд не у повній мірі дотримався вимог ч. 3 ст. 347 КПК та ст. 65 КК, а отже, постановлене ним судове рішення не відповідає вимогам ст. 370 КПК. 
При перевірці вироку районного суду за апеляційною скаргою засудженого суд апеляційної інстанції на ці обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про додержання місцевим судом вимог ст. 65 КК при визначенні покарання ОСОБА_6 , а відтак не можна вважати, що постановлена ним ухвала повністю відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.  
Відтак колегія суддів вважає, що наведені у касаційній скарзі захисника доводи у цій частині є обґрунтованими. 
Обставин, які би свідчили про те, що ОСОБА_6 вчинив хуліганські дії під впливом сильного душевного хвилювання викликаного неправомірними діями працівників сільської ради, судами нижчих інстанцій не встановлено та з матеріалів кримінального провадження не вбачається. 
Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу захисника задовольнити частково, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання до граничної межі найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією кримінального закону за вчинені ним злочини.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441 та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково. Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року щодо ОСОБА_6   змінити.  
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі до 6 років.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                             _______________                              ________________  
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                            ОСОБА_3