ПОСТАНОВА
Іменем України

07 листопада 2019 року 
Київ
справа №461/5571/16-а
адміністративне провадження №К/9901/18376/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці ДФС
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня            2017 року (судді: Гулид Р.М. (головуючий), Довга О.І., Улицький В.З.)
у справі № 461/5571/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до Львівської митниці ДФС 
про скасування постанови у справі про порушення митних правил,  
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просила скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошніченка М.І. від 12 серпня 2016 року у справі про порушення митних правил № 1150/20908/16 та закрити провадження у справі про порушення митних правил.
Галицький районний суд м. Львова постановою від 22 вересня 2016 року адміністративний позов задовольнив частково: постанову у справі про порушення митних правил № 1150/20908/16 від 12 серпня 2016 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян змінити, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. 
Натомість Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, а в задоволенні апеляційної скарги Львівської митниці ДФС відмовив; постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2016 року скасував та ухвалив нову, якою постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченка М.І. від        12 серпня 2016 року у справі про порушення митних правил №1150/20908/16 скасував. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. 
Зокрема, Львівська митниця ДФС зазначила, що наявність на звороті контрольного талону для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу запису « НОМЕР_1 » вказує на те, що саме позивач (паспорт серії НОМЕР_2 ) ввозила 11 березня            2016 року на митну територію України автомобіль та, відповідно, взяла на себе зобов`язання за дотримання умов митного режиму «транзит». При цьому факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів не підтверджує, що стосовно неї вчинені шахрайські дії та не спростовують ту обставину, що позивач ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «SKODA OKTAVIA» VIN- НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , по смузі руху «зелений коридор» з метою особистого користування в митному режимі «транзит».
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за скаргою Львівської митниці ДФС.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає рішення суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим, тому касаційну скаргу митного органу просила залишити без задоволення.
08 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 серпня 2016 року за результатами розгляду справи про порушення митних правил № 1150/20908/16 заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. прийняв постанову, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.
Своє рішення щодо прийняття вказаної постанови відповідач мотивує тим, що            11 березня 2016 року о 21 год. 27 хв. через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 ввезла на митну територію України автомобіль марки «SKODA OKTAVIA», VIN- НОМЕР_3 , реєстраційний номер ( НОМЕР_5 з метою особистого користування в митному режимі «транзит». Проте всупереч вимогам Митного кодексу України вказаний автомобіль не вивезено за межі митної території України у встановлений строк транзитних перевезень.
Також судом апеляційної інстанції з`ясовано, що факт невивезення вищезазначеного автомобіля з України у встановлений строк ОСОБА_1 не заперечує, оскільки вона жодного відношення до автомобіля не мала і не має, лише перебувала в ньому в якості пасажирки при в`їзді до України 11 березня 2016 року. Жодних документів про право власності чи право користування даним транспортним засобом не мала і не має, відтак не знає, де саме знаходиться автомобіль і кому фактично належить такий їй не відомо.
Разом із тим, позивач у березні 2016 року, невдовзі після перетину митного кордону України в легковому автомобілі марки «SKODA OKTAVIA», VIN- НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , неодноразово зверталася до митних органів (заява від 21 березня 2016 року), органів Національної поліції України (заява від         28 березня 2016 року) з вимогою вжити заходів щодо розшуку і встановлення осіб, які ввезли цей автомобіль на митну територію України та, ввівши її в оману, під час проходження митного контролю вказали її як водія даного транспортного засобу.
Відповідно до наявного у справі витягу з кримінального провадження №42016141150000044 від 08 вересня 2016 року за даним фактом відкрито кримінальне провадження за частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, в межах якого ОСОБА_1 є потерпілою від шахрайських дій окремих громадян (а.с. 26).
Незважаючи на те, що про вказані обставини позивач повідомляв відповідача під час розгляду справи про порушення митних правил, Львівська митниця ДФС визнала винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції врахував вищенаведені обставини та дійшов висновку, що митний орган у повній мірі не з`ясував дійсні обставини справи, у зв`язку з чим не дослідив наявність складу порушення митних правил у діях позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.  
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У теорії адміністративного права визначено, що адміністративне правопорушення складається з чотирьох обов`язкових елементів: суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона.
Об`єктивна сторона порушення митних правил, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності (частина третя статті 470 Митного кодексу України), полягає у недоставленні автомобіля, ввезеного в митному режимі «транзит», до митного органу призначення у десятиденний строк.
Порядок провадження у справах про порушення митних правил передбачено Главою 69 Розділу ХІХ Митного кодексу України.
Так, відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
За змістом статті 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 508 Митного кодексу України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.
Враховуючи зміст вищенаведених норм, а також беручи до уваги встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач на порушення принципу юридичної визначеності, як елементу принципу верховенства права, прийняв передчасну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Зокрема, постанова у справі про порушення митних правил № 1150/20908/16 від       12 серпня 2016 року мотивована лише фактом своєчасного недоставлення позивачем транспортного засобу, поміщеного в митний режим транзиту, до митного органу призначення, тоді як зміст постанови не свідчить про встановлення всіх можливих фактів вчинення інкримінованого позивачу правопорушення. Іншими словами відповідач, допускаючи надмірний формалізм, не дослідив належним чином наявність складу порушення митних правил у діях позивача.
Суд зазначає, що митний орган не з`ясував, чи винна позивач у недотриманні умов митного режиму транзиту та чи об`єктивно вона мала на меті порушувати такий режим, виходячи із майбутнього наміру   використовувати ввезений автомобіль для власного використання або продажу. Позивач повідомляв відповідача, що його ввели в оману, вказуючи конкретних осіб. Також позивач надав відповідачу відомості про відкриття правоохоронними органами кримінального провадження за фактом вчинення стосовно неї кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (шахрайство).
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції, що спірна постанова у справі про порушення митних правил прийнята відповідачем протиправно, тому підлягає скасуванню.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати їх помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                        Р.Ф. Ханова