Постанова
Іменем України
 
10 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 638/13860/16-ц
провадження № 61-16115св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позову зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано 24 лютого 2015 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу перебуває на його утриманні. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 
від 17 листопада 2015 року, з відповідача на його користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 07 квітня 2015 року. На виконання вказаного рішення, ним отримано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання в органи виконавчої служби. 
Із квітня 2015 року відповідач не сплачувала аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 07 квітня 2015 року по 30 вересня 2016 року та розрахована пеня в сумі 18 854,92 грн. 
Крім того, перебуваючи на утриманні у позивача, ОСОБА_3 вступила до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна на контрактну форму навчання. Вартість навчання становить 1 976 грн на місяць, а за рік ним сплачено 19 760 грн.
З урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути із відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини, яка продовжує навчання, а саме: вартість навчання за рік у розмірі 19 760 грн та по 1 976 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року включно, а також пеню у зв`язку з невиплатою аліментів на утримання дочки в розмірі 18 854,92 грн
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року, ухваленим у складі судді Омельченко К. О., позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з    ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дочки   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 
9 880 грн та по 988 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2016 року 
по 30 червня 2019 року включно, за навчання у Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 18 854,92 грн за невиплату аліментів відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявні додаткові витрати на дитину, викликані особливими обставинами, зокрема здійснення оплати за навчання в університеті. Факт наявності таких витрат суд першої інстанції вважав доведеним доказами, що містяться у матеріалах справи, а сплачені за навчання кошти додатковими витратами, на відміну від коштів, які присуджені позивачу на утримання дитини як аліменти.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у зв`язку з невиплатою аліментів на утримання дочки, суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповідач належне виконувала рішення суду про сплату аліментів, грошові кошти систематично відраховувалися із її заробітної плати, а тому вважав відсутніми підстави для притягнення відповідача до відповідальності за прострочення сплати аліментів.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнення судових витрат скасовано та відмовлено у задоволенні позову в цій частині. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, у розмірі 826,80 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнення судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив із того, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому підстави, передбачені статтею 185 СК України, для стягнення додаткових витрат відсутні.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 пені за невиплату аліментів сторонами не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось у відповідності до вимог статті 367 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.
В частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів судове рішення в касаційному порядку не оскаржується, а тому з урахуванням положень статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядається.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
29 серпня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 638/13860/16-ц передано 
судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 638/13860/16-ц із суду першої інстанції.
У вересні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована помилковістю висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині. Вважає, що стаття 185 СК України не містить виключного, вичерпного та остаточного переліку обставин, які відносяться до особливих, в кожному конкретному випадку суд повинен встановити наявність чи відсутність таких обставин. Крім того, апеляційний суд безпідставно надав перевагу одній правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду 
від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц, над іншою правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 501/5060/15-ц
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу    ОСОБА_2 вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а оскаржене судове рішення ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства. Судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушення норм процесуального права.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 29 липня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 24 лютого 2015 року.
Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2015 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки із усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття починаючи з 07 квітня 2015 року.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у зв`язку з продовженням навчання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2016 року до закінчення терміну навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.
На момент вирішення справи судом першої інстанції ОСОБА_3 була студенткою Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна факультету міжнародних економічних відносин та туристичних відносин за контрактом, отримувала освітні послуги, за які необхідно здійснювати оплату із розрахунку по 1976 грн на місяць.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Встановивши, що навчання ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відносить до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно статті 185 
СК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині та відмову у задоволенні позову. 
Також правильним є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України у зв`язку з тим, що 26 вересня 2016 року ОСОБА_3 набула повноліття і не є дитиною.
Апеляційний суд відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 вересня 2018 року по справі № 569/6838/15-ц.
Необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд безпідставно надав перевагу правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц, над іншою правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду 
від 26 червня 2018 року у справі № 501/5060/15-ц.
При цьому суд враховує, що у справі № 501/5060/15-ц предметом спору було стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку з хворобою.
Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи в межах доводів апеляційної скарги спір, який виник між сторонами у справі, правильно встановив обставини справи, визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу  ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржене судове рішення апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | В. В. Шипович    Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта