Постанова
Іменем України        
 
09 жовтня 2019 року                                                                     
м. Київ                                                                    
 
справа № 404/1683/16-ц
провадження № 61-28866св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Людмила Іванівна, Кіровський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Людмила Іванівна, Кіровський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання шлюбу та заповіту недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року у складі судді Галагана О. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Мурашка С. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . 
Після її смерті залишилася квартира АДРЕСА_1 .
У встановлений шестимісячний строк вона звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 для подання заяви про вступ у спадщину, оскільки вважала, що є єдиним спадкоємцем після смерті матері. 
Проте у нотаріуса дізналася про те, що її мати 01 липня 2011 року уклала шлюб із відповідачем.
Також вона дізналася про те, що 21 червня 2013 року її мати склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла  ОСОБА_2 
Вважає, що укладений між її матір`ю та відповідачем шлюб, а також заповіт від 21 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, повинні бути визнані недійсними, оскільки її покійна мати мала вади зору, була майже сліпою, а при реєстрації шлюбу були допущені порушення вимог чинного законодавства щодо умов укладання шлюбу.
Крім того вказала про те, що вона постійно доглядала за матір`ю, піклувалася про неї, на час смерті проживала разом із нею та здійснювала її поховання.
На час посвідчення заповіту її матір мала вади зору, тому не могла бачити текст заповіту, а під час його посвідчення свідки були відсутні.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними шлюб, укладений                         01 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис за № 348, та заповіт                                від 21 червня 2013 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу                      Письменною Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 491.
 Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення порядку посвідчення заповіту, а саме несамостійного прочитання заповідачем тексту заповіту. Виходячи з факту належності підпису заповідача у заповіті, а також відповідності її запису про самостійне прочитання заповіту дійсності, відсутні підстави вважати заповіт недійсним через відсутність свідків під час його посвідчення.
Відмовляючи у задоволенні позову про визнання шлюбу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено жодних передбачених законом підстав для визнання його недійсним. ОСОБА_3 та                  ОСОБА_2 при укладенні шлюбу не мали для цього перешкод, визначених законом, зареєструвати шлюб у відповідному державному органі, мали намір створити сім`ю та після реєстрації шлюбу проживали як подружжя, мали взаємні та обов`язки подружжя.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда                 від 26 квітня 2017 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували надані нею докази та пояснення, показання свідків, які вказали про те, що її мати зловживала спиртними напоями, що в свою чергу призвело до маніпулювання нею з боку відповідача. Відповідач був присутній при посвідченні заповіту на його ім`я, що є порушенням загальних правил посвідчення заповітів і довіреностей. Заповіт посвідчений без дотримання процедури його посвідчення і є таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки її матір мала вади зору та не могла прочитати текст заповіту. Суд на порушення норм процесуального права відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит експерта, чим проявив свою упередженість у судовому розгляді справи. 
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У листопаді 2011 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги ґрунтуються на протирічних припущеннях та перекручених доказах, які не відповідають обставинам справи, встановленим в суді першої інстанції. ОСОБА_3 до 16 листопада 2013 року проживала разом з ним, а після 29 листопада 2013 року (повернення з лікарні) стала проживати у позивача. Він не був присутній під час складання заповіту. ОСОБА_3 мала вади зору, але не була сліпою, що було також підтверджено показаннями свідків. Рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 липня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.
21 червня 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все належне їй майно з чого б воно не складалося, а також майно, яке їй буде належати на час смерті заповіла   ОСОБА_2 
Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 491.
Згідно з висновком експерта від 19 листопада 2015 року № 3 ОСОБА_3 страждала на: дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу, цереброслероз (гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня), вестбулопатія, виражена церебрастенія з інтелектуально-містичними порушеннями особистості, психічні та поведінкові порушення, як наслідок вживання алкоголю. 
Станом на 17 січня 2014 року ОСОБА_3 мала гостроту зору правого ока - 0,05, лівого ока - 0. У наданій медичній документації будь-яких даних наявності окулярів для близької відстані - відсутні. Враховуючи гостроту зору правого ока, яка мала місце, та відсутність гостроти зору лівого ока, малоймовірна можливість читання тексту, що підтверджується записами із амбулаторної картки.
Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім`я ОСОБА_3 з медичної карти               № 6306 , остання знаходилася з 02 до 07 липня 2008 року на стаціонарному лікуванні в МО КГБ СМП з діагнозом: незріла катаракта обох очей, макулодистрофія вторинна глаукома очей.
З 04 до 12 січня 2010 року ОСОБА_3 знаходилася в хірургічному відділені КЗ «КМЛШМД» з діагнозом: облитерирующий тегосклероз сосудов н/кінцівок ІІ-ІІІ ступенів з обох сторін. Трофонекроз У-го пальця правої стопи, ІХ. Кардіосклероз СН І ступеня, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого.
З 03 до 19 березня 2010 року ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: ангіодистонія н/кінцівок з проявами ангиоспазма в берцовом сегменті, що підтверджується епікризом стаціонарного хворобу на ім`я ОСОБА_3 із медичної карти № 4446.
Згідно з епікризом стаціонарного хворого ОСОБА_3 із медичної карти № 15152 , остання знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 18 до 29 липня 2011 року з діагнозом: одлитерирущий атеросклероз судин нижньої кінцівки ІІ ступеня.
Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім`я ОСОБА_3 із медичної карти                № 7690 /2185 , вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в відділенні КЗ «ЦМЛ                        м. Кіровограда» з діагнозом: ОНМК по ішемічному типу в басейні ПСМА (16 листопада 2013 року). Атересклароз. Виражений лівосторонній геміпарез, психоорганічний с-м, судорожний с-м з приступами джексоновской епілепсією.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Кіровського районного суду міста Кіровограда.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
22 травня 2018 року цивільну справу № 404/1683/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України                                            від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). 
Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.
Частиною четвертою статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом  принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Оцінивши в сукупності досліджені докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки оспорюваний позивачем заповіт складено та посвідчено з додержанням вимог закону.
Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України 2004 року правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.
Щодо вирішення позовних вимог про визнання шлюбу недійсним, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 27 СК України передбачено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.
Відповідно до частин першої, другої статті 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.
Підстави недійсності шлюбу визначені главою 5 СК України.
Відповідно до статті 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.
Недійсним відповідно до статті 39 СК України є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною.
Згідно із статтею 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. 
Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. 
Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. 
Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. 
Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.
Шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1 ) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. 
При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини перша, друга статті 41 СК України).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши обставини справи, проаналізувавши надані сторонами докази та показання свідків, дійшов обґрунтованого  про відмову в задоволенні позову, оскільки 31 травня 2011 року ОСОБА_3 та відповідач звернулися до Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції в Кіровоградській області із заявою про державну реєстрацію шлюбу,  а 01 липня                      2011 року зареєстрували шлюб. ОСОБА_3 згідно з довідкою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради» від 11 грудня 2015 року № 2977 була зареєстрована та проживала з 18 грудня 1996 року до 16 листопада 2013 року разом з своїм чоловіком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .
Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. 
Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:І. В. Литвиненко     В. С. Висоцька     І. М. Фаловська |