ПОСТАНОВА
Іменем України

31 жовтня 2019 року 
Київ
справа №345/2390/17
адміністративне провадження №К/9901/20850/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді – Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Усенко Є.А.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року (головуючий суддя Затолочний В.С., судді: Костів В.М., Матковська З.М.) у справі №345/2390/17 за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі по тексту – відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо стягнення з позивача, як учасника бойових дій, податку та військового збору із призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 червня 2017 року;

- зобов`язати відповідача відновити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , в розмірі, який існував до 1 червня 2017 року, без врахування стягнення податку та військового збору і продовжувати таку виплату в майбутньому;

-- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області задоволено. Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2017 року скасовано та винесено нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суди встановили, що 16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 відрахований зі складу Рожнятівського районного суду у зв`язку з досягненням 65-річного віку, тобто з поданням заяви про відставку.

Відповідно до розпорядження Рожнятівського районного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25 жовтня 2013 року №145279 позивачу призначено довічне грошове утримання з 17 жовтня 2013 року.

Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Івано-Франківським облвійськоматом 29 вересня 1998 року.

Загальний розмір пенсії позивача складає 33225,60 грн., а саме: розмір утримання з обмеженням 27360,00 грн., підвищення жителю гірського населеного пункту 5537,60 грн., підвищення учасникам бойових дій 328,00 грн.

Листом від 9 червня 2017 року №5220/03 відповідач повідомив позивача, що з червня 2017 року йому виплачується довічне грошове утримання у зменшеному розмірі, оскільки утримано податок у розмірі 18% та військовий збір 1,5%, що відповідно становить 3736,01 грн. та 311,33 грн.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач є учасником бойових дій, то призначене йому щомісячне довічне грошове утримання не підлягає оподаткуванню відповідно до абзацу другого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд вказав, що довічне грошове утримання не є тотожним пенсійним виплатам, а тому підстави для поширення на належні позивачу виплати приписів статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та залишити в силі постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2017 року. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, вказує, що щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. З огляду на зазначене, вважає помилковим застосування в даному випадку положень абзацу другого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України. 

У поданих запереченнях на касаційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції – без змін. Наголошено на тому, що довічне грошове утримання судді у відставці не є видом пенсійної виплати  та державної матеріальної допомоги, а є особливим видом соціального забезпечення судді. На переконання відповідача, відсутні підстави для поширення на зазначені виплати пільг, встановлених підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Крім того, 25 червня 2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшла заява про заміну сторони, яка вмотивована тим, що постановою КМУ від 22 серпня 2018 року №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Розглянувши вказану заяву, на підставі статті 52 КАС України, колегією суддів здійснено заміну Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником – Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до  пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є:фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК України).

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За приписами підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції Закону №1411-VIII від 2 червня 2016 року) суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Судами попередніх інстанції встановлено, що позивач у справі, є учасником бойових дій, на якого поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В той же час, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що законодавством України не ототожнюються поняття «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання», оскільки пенсія і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є різними формами соціального забезпечення осіб, мають різну правову природу і підстави для призначення, у зв`язку з чим законодавцем здійснено відокремлення пенсій від довічного грошового утримання щодо пільг, передбачених абзацом другим підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Вказане розмежування форм соціального забезпечення випливає також з аналізу розділу 10 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в якому передбачається, що судді, який вийшов у відставку виплачується пенсія або щомісячне довічне грошове утримання.

Позивачем як суддею у відставці було обрано вид соціального забезпечення у вигляді довічного грошового утримання, яке виплачується йому у розмірі, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а отже, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, оскільки у даному випадку відповідач набуває статусу податкового агента, що свідчить про правомірність дій відповідача щодо утримання податку нормам законодавства. Викладене спростовує доводи позивача про те, що він має статус учасника бойових дій.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Cуду від 4 вересня 2018 року (справа №161/11627/17), від 20 листопада 2018 року (справа №825/552/18). 

Прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2018 року у справі №1-6/2018р щодо визнання такими, що не відповідають Конституції України положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не є підставою для скасування судових рішень та визнання протиправними дій відповідача у спірний період, оскільки відповідно до рішення положення статті 164 ПК України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 152 Конституції України, статей 162, 163, 164, 167 ПК України, положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування відповідного судового рішення, а тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року слід залишити без задоволення.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, правильність висновків суду апеляційної інстанції та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі №345/2390/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Є.А. Усенко 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду