Постанова                                         
Іменем України
 
16 жовтня 2019 року
 
м. Київ
 
справа № 501/352/16-ц
провадження № 61-29915св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого -Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що на початку вересня 2014 року вони з відповідачем досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер 
НОМЕР_1 .
 
За браком часу для зняття зазначеного автомобіля з реєстрації в органах державної автомобільної інспекції, вони разом з продавцем прийняли рішення про оформлення довіреності на розпорядження автомобілем, у зв`язку з чим 
05 вересня 2014 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І. М. посвідчено довіреність, за умовами якої ОСОБА_3 уповноважував його здійснювати всі повноваження власника автомобіля Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , включаючи зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, продажу, міни, здачі в оренду з правом отримання грошових коштів, заміни вузлів, агрегатів, кольору автомобіля та ряд інших повноважень, які властиві саме власнику транспортного засобу. 
 
ОСОБА_3 , згідно розписки від 05 вересня 2014 року, отримав грошові кошти за продаж автомобіля у розмірі 10 000,00 дол. США, та передав покупцю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля.
 
Посилаючись на те, що при оформленні довіреності на його ім`я вони з відповідачем розуміли, що укладали договір купівлі-продажу транспортного засобу, але не оформили його у порядку, визначеному законом, просив визнати односторонній правочин, яким є довіреність від 05 вересня 2014 року, видана ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу; визнати за ним право власності на автомобіль Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано односторонній правочин, яким є довіреність, видана ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження автомобілем Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позов визнав і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи спір суд першої інстанції не врахував, що автомобіль Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було придбано позивачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року, а тому на зазначене майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Крім того суд першої інстанції не звернув увагу, що 19 червня 
2015 року зазначений транспортний засіб, згідно довідки-рахунку ААЕ № 076705 , перереєстровано на ОСОБА_5 , а відповідно до довідки-рахунку 
ААЕ № 342923 від 22 жовтня 2015 року - на ОСОБА_6 . Суд першої інстанції у порушення вимог статті 33 ЦПК України 2004 року, не вирішив питання про залучення до участі у справі осіб, прав та інтересів яких безпосередньо стосується розгляд зазначеної справи, а також заміни процесуального статусу ОСОБА_4 з третьої особи на співвідповідача. З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи
 
У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скаргапредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що рішенням суду першої інстанції порушено право власності ОСОБА_4 на автомобіль Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки після набрання зазначеним судовим рішенням законної сили, вона не була позбавлена права звернутися з вимогам про поділ майна подружжя. Визначаючи правовий режим спірного рухомого майна, апеляційний суд передчасно застосував положення статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України ), не перевіривши обставини набуття його у власність позивачем, зокрема придбання його за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 ОСОБА_4 у ході розгляду справи судом першої інстанції не заявляла клопотання про заміну її процесуального статусу, а тому суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чипорушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 05 вересня 2014 року 
ОСОБА_3 склав довіреність на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на право володіння, користування та розпорядження автомобілем Honda City, 
2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , посвідчену приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І. М., реєстраційний номер № 2864.
 
Згідно з розпискою, виданою 05 вересня 2014 року ОСОБА_3 , він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 140 000,00 грн, що еквівалентно 10 000,00 дол. США, за продаж автомобіля Honda City, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
 
На момент видачі довіреності на право володіння, користування та розпорядження зазначеним транспортним засобом, ОСОБА_1 та 
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року.
 
З відповіді територіального сервісного центру № 5150 Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2017 року, убачається, що автомобіль Honda City, 
2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав 
ОСОБА_3 , 19 червня 2015 року, згідно довідки-рахунку ААЕ № 076705 , виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СІВ-СЕРВІС», перереєстровано на ОСОБА_5 , а 22 жовтня 2015 року, згідно довідки-рахунка ААЕ № 342923, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Янгол 3», перереєстровано на ОСОБА_6 .
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України).
 
За змістом частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною).
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
 
Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
 
Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
 
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином, ОСОБА_1 стверджував, що він вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ним та відповідачем, на виконання якого сторони вчинили відповідні дії, що призвело до виникнення правових наслідків, передбачених договором купівлі-продажу.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що автомобіль Honda City, 
2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належав ОСОБА_3 , однак до початку розгляду справи судом першої інстанції право власності зазначений транспортний засіб було перереєстровано спочатку на 
ОСОБА_5 , а згодом на ОСОБА_6 , яка на час розгляду справи була фактичним власником спірного транспортного засобу.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішені питання про права ОСОБА_6 , яка є власником спірного транспортного засобу, однак не була залучена до участі у справі. Крім того, оскільки на момент укладення правочину, питання про удаваність якого порушується позивачем, ОСОБА_4 виступала його стороною, апеляційний суд правильно зазначив, що залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не відповідає її процесуальному статусу. 
 
Ураховуючи, що у силу повноважень, визначених статтями 303, 307 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд не має права залучати до участі у справі інших осіб, зокрема, як відповідачем фактичного власника автомобіля ОСОБА_6 , питання про права якого вирішено оскаржуваним судовим рішенням, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що рішення суду першої інстанції не є законним та обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
 
Крім того, Верховний Суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими. Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без укладення відповідного договору купівлі-продажу, не є підставою для реєстрації транспортного засобу за представником довірителя та визнання за ним права власності на транспортний засіб. 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права. Суд касаційної інстанції відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не вправі встановлювати нові обставини, надавати оцінку та здійснювати переоцінку доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                         О. В. Ступак
Судді:                                                                                    І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко