?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року 
м. Київ

Справа № 910/9136/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г.
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:
ТОВ "ЕйПіЕс Україна": Бурносов Є. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019
у складі колегії суддів: Пантелієнка В. О. (головуючий), Доманської М. Л., Верховця А. А. 
та на постанову Господарського суду міста Києва від 04.02.2019
у складі судді Омельченко Л. В.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Санта Софія"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс"
про банкрутство

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі                           № 910/9136/18 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс".

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

2. Постановою Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 у справі                  № 910/9136/18 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс"; припинено повноваження розпорядника майна - арбітражного керуючого Кравченка Р. М.; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Градолюкс"; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс" арбітражного керуючого Кравченка Р. М.; господарську діяльність банкрута завершено та вирішено інші процедурні питання.

3. Постанова місцевого господарського суду мотивована відсутністю інших шляхів захисту інтересів кредиторів, окрім застосування ліквідаційної процедури щодо боржника. Зокрема судом взято до уваги, що фінансовий стан боржника має ознаки критичної неплатоспроможності, а його господарська діяльність наразі збиткова. Також судом враховано, що згідно звіту розпорядника майна у діяльності боржника не вбачаються ознаки фіктивного банкрутства та приховування банкрутства. Крім того суд встановив, що з відповідей державних органів на запити розпорядника майна боржника, інвентаризації активів та пасивів боржника вбачається розмір кредиторської заборгованості боржника, яка у три рази перевищує вартість його активів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 у справі № 910/9136/18 вищезазначена постанова місцевого господарського суду залишена без змін.

5. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками та рішенням місцевого господарського суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з постановою місцевого господарського суду від 04.02.2019 та постановою апеляційної інстанції від 01.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою з вимогою їх скасувати та справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                       № 910/9136/18 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі:         Банаська О. О. (головуючого), суддів - Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019.

8. Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 910/9136/18 за вищезазначеною касаційною скаргою; датою проведення судового засідання визначено 19.09.2019.

9. В засідання суду касаційної інстанції 19.09.2019 з`явився уповноважений представник скаржника, який надав пояснення у справі. 

10. Від арбітражного керуючого надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні без його участі.

11. Інші учасники справи явку уповноважених представників не забезпечили, хоча про час та дату судового засідання сповіщені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності уповноважених представників сторін.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника 
(Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна")

12. Скаржник доводить, що господарські суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки обставинам справи, не дослідили чи були виявлені в ході аналізу фінансово-господарського стану банкрута ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності;
- всупереч вимогам статті 114 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не здійснили запиту до автоматизованої системи з відбору арбітражного керуючого для виконання повноважень ліквідатора у справі; 
- інвентаризація не відповідає нормам Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879. Інвентаризовано не усі статті балансу, документальне оформлення проведено не належним чином;
- розпорядник майна не з`ясував наявності забезпечених кредиторів; 
- судами не проаналізовано дані щодо зміни учасників, керівника боржника;
- з аналізу фінансово-господарської діяльності боржника неможливо встановити які господарські операції проаналізовано;
- у справі відсутні докази належного скликання зборів та комітету кредиторів;
- кандидатура ліквідатора комітетом кредиторів не пропонувалась.

Узагальнені доводи інших учасників справи

13. Від учасників справи відзивів на касаційну скаргу не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

14. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

15. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

16. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

17. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

А.2. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

18. Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

19. Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

20. У відповідності до статті 1 Закону про банкрутство, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; 
неплатоспроможність - це неспроможність суб`єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності;
учасники провадження у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб`єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

21. У статті 4 Закону про банкрутство, зокрема визначено, що відповідно до цього Закону щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута

22. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону про банкрутство, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

23. Відповідно до частини 3 статті 22 Закону про банкрутство, розпорядник майна зобов`язаний: розглядати заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, які надійшли в установленому цим Законом порядку;
вести реєстр вимог кредиторів;
повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог;
вживати заходів для захисту майна боржника;
аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках;
виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства;
скликати збори кредиторів та організовувати їх проведення;
надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства;
надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, відомості про фінансове становище боржника, пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника;
не пізніше двох місяців від дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з боржником організувати та забезпечити проведення інвентаризації майна боржника та визначити його вартість;
брати участь у розробці плану санації у випадках, передбачених цим Законом, та за можливості проведення санації боржника розробити разом з боржником не пізніше двох місяців від дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство план санації боржника та подати його на розгляд комітету кредиторів;
виконувати інші повноваження, що передбачені цим Законом.

24. Згідно із частиною 4 статті 205 Господарського кодексу України у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом.

25. У частині 1 статті 209 Господарського кодексу України вказано, що у разі нездатності суб`єкта підприємництва після настання встановленого строку виконати свої грошові зобов`язання перед іншими особами, територіальною громадою або державою інакше як через відновлення його платоспроможності цей суб`єкт (боржник) відповідно до частини четвертої статті 205 цього Кодексу визнається неспроможним.

26. Згідно із частиною 1 статті 37 Закону про банкрутство, у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

27. Таким чином, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим з`ясувати його актив і пасив та співставити дані обох величин. Рішення суду не може ґрунтуватись лише на клопотанні комітету кредиторів.

28. Аналіз наведених норм Закону про банкрутство дає підстави зробити висновки про те, що визнаючи боржника банкрутом, суд повинен встановити його неплатоспроможність шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, що передбачені у процедурі розпорядження майном та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, передбаченої,  зокрема у частині 3 статті 22 Закону.

29. Так, згідно із затвердженим судом в порядку ст. 25 Закону про банкрутство реєстру вимог кредиторів, визначенню підлягає розмір пасиву боржника.

30. Звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника має містити відомості про актив боржника, такий звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), на підставі якого кредитори приймають рішення про введення наступної судової процедури, у подальшому відомості про фінансово-майновий стан боржника (актив) мають бути предметом розгляду у судовому засіданні у справі про банкрутство.

31. Якщо встановлення пасиву боржника відбувається у попередньому засіданні суду, то остаточна правова оцінка активу і пасиву боржника та можливість відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом надається у підсумковому засіданні суду з огляду на знаходження справи у процедурі розпорядження майном боржника. 

32. Аналіз положень частин 4, 5 статті 27 Закону про банкрутство дає підстави дійти висновку про те, що здійснюючи судовий розгляд у підсумковому засіданні у справі про банкрутство, суд приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені положеннями частини 1 статті 7 Закону про банкрутство із застосуванням судового розсуду.

33. Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу. 

34. Отже, завдання підсумкового засідання суду полягає в з`ясуванні ознак неплатоспроможності для визначення наступної судової процедури, виходячи з клопотання комітету кредиторів, однак остаточна їх оцінка надається судом (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 910/15831/16).

35. Проте, як вбачається з тексту постанови Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 приймаючи постанову про визнання боржника банкрутом та відкриваючи ліквідаційну процедуру, суд першої інстанції наведеного вище не врахував та не здійснив належного аналізу активів та пасивів боржника.

36. Отже не встановивши фінансовий стан боржника, наявність чи відсутність майнових активів у нього, за рахунок яких можливо продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості, суди не перевірили можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури/мирова угода, санація та передчасно дійшли висновку щодо визнання  боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки таке рішення повинно прийматись за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.
37. Наведені вище недоліки вказують на порушення судом першої інстанції як приписів Закону про банкрутство, так і норм процесуального права у вигляді неналежного та недостатнього дослідження обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення, відтак, на передчасність рішення суду щодо визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури. 

Щодо суті касаційної скарги

38. Ураховуючи наведене вище суд касаційної інстанцій дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

40. В силу приписів частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

42. Згідно із пунктами 1 та 2 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

43. З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна" та скасування постанови апеляційного господарського суду та постанови суду першої інстанції з направленням до місцевого господарського суду в іншому складі суду на стадію розпорядження майном.

44. Під час нового розгляду справи, господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

В. Судові витрати

45. У зв`язку зі скасуванням оскаржуваних судових актів попередніх судових інстанцій і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕйПіЕс Україна" задовольнити повністю.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 та постанову Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 у справі                              № 910/9136/18 скасувати повністю.

3. Справу № 910/9136/18 передати на стадію розпорядження майном до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | | О. О. Банасько
Судді | | Л. Й. Катеринчук
| | В. Г. Пєсков