Постанова                                                 
Іменем України
17 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 461/6129/16-ц
провадження № 61-18220св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
заінтересована особа (боржник)- ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 року у складі судді                                    Котельви К. О. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого                        2017 року у складі колегії суддів: Бойка С. М., Копняк С. М., Ніткевича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст вимог скарги
 
У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -                        ПАТ «УкрСиббанк»), яке є стягувачем за виконавчим листом № 2-2832/11, виданим Галицьким районним судом м. Львова 04 грудня 2013 року, про стягнення з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 182 473 доларів США 14 центів, що еквівалентно станом на 31 січня 2012 року 1 457 905 грн 65 коп., звернулось до суду зі скаргою про визнання неправомірною постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі -                   ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) Романа Н. О. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року та скасування указаної постанови.
 
Скарга мотивована тим, що державний виконавець неправомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом у зв`язку з непідвідомчістю виконання рішення суду названому ВПВР УДВС ГТУЮ               у Львівській області, оскільки заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з боржників на користь банку в іноземній валюті, а тому при вирішенні питання щодо підвідомчості виконавчого провадження державний виконавець повинен був виходити із розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому листі в доларах США, в перерахунку на гривню відповідно до офіційного курсу валют станом на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого листа, а не від тієї суми заборгованості, яка вказана у виконавчому листі у гривнях.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 року                           у задоволенні скарги ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець обґрунтовано відмовив у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з пред`явленням виконавчого листа з порушенням, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», вимог щодо підвідомчості виконання рішення, виходячи із суми основного стягнення за виконавчим листом у розмірі 1 470 044 грн 25 коп., тобто менше трьох мільйонів гривень, при цьому боржник не відноситься до визначених законодавцем суб`єктів владних повноважень. За таких обставин та ураховуючи, що оскільки сума боргу в іноземній валюті визначена судом в її гривневому еквіваленті, відмова державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області є правомірною.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2012 року, на підставі якого видано виконавчий лист, стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі                  182 473 доларів США 14 центів із зазначенням гривневого еквіваленту -                                           1 457 905 грн 65 коп., тому рішення суду не є таким, що підлягає виконанню в іноземній валюті, і державний виконавець не зобов`язаний здійснювати перерахунок коштів, які підлягають стягненню в національній валюті згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) відносно іноземної валюти на день виконання рішення суду, а тому виконавчий лист з урахуванням суми зобов`язання, яка є меншою трьох мільйонів гривень, мав бути пред`явлений стягувачем за підвідомчістю до районного відділу державної виконавчої служби, як правильно зазначив державний виконавець в оскаржуваній постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати указані судові рішення та постановити нове судове рішення про задоволення скарги банку про визнання неправомірними рішення та дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Романа Н. О. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Заявник посилався на те, що вказані спірні правовідносини не передбачають обов`язку боржника здійснювати повернення коштів у національній валюті України - гривні, а суд не може стягнути заборгованість у іншій валюті, ніж визначена умовами договору. Зазначення за текстом рішення гривневого еквіваленту іноземної валюти не тягне за собою зміну правовідносин між сторонами та не впливає на обов`язок боржника здійснити погашення заборгованості, у тому числі в примусовому порядку, у валюті зобов`язання. Тому, оскільки розмір зобов`язання за рішенням суду станом на момент пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання перевищував три мільйони гривень, відмова у відкритті виконавчого провадження є необґрунтованою.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року було відкрито касаційне провадження у справі за скаргою ПАТ «УкрСиббанк», заінтересована особа -  ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, на дії та рішення державного виконавця та витребувано з Галицького районного суду м. Львова зазначену справу.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня                 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції
 
04 грудня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 2-2832/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та                                    ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 163 713 доларів США 50 центів - залишку за кредитом, 3 193 доларів США 34 центів - простроченого боргу,                                        15 566 доларів США 30 центів - прострочених процентів, а всього -                                               182 473 доларів США 14 центів, що еквівалентно станом на 31 січня 2012 року                              1 457 905 грн 65 коп., стягнення солідарно з ОСОБА_1 та                            ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 9 818 грн 60 коп. пені та                             500 грн штрафних санкцій та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 700 грн судового збору та                      120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
07 вересня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із заявою до ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області про відкриття виконавчого провадження. Постановою від 12 вересня 2016 року державний виконавець відмовив у відкритті провадження у зв`язку з пред`явленням виконавчого листа із порушенням передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» вимог щодо підвідомчості виконання рішення, виходячи із суми основного стягнення за виконавчим листом у розмірі 1 470 044 грн 25 коп., тобто менше трьох мільйонів гривень, при цьому боржник не відноситься до визначених законодавцем суб`єктів владних повноважень.
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не відповідають.
 
У пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, обов`язковість рішень суду.
 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За частиною першою статті 6 Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Відповідно до положень статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Аналогічні положення закріплені у статті 446 ЦПК України.
 
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
 
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
 
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
 
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
 
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у                         статті 53 Закону.
 
Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.
 
У справі, що переглядається, установлено, що Галицький районний суд м. Львова, ухвалюючи рішення у справі, визначив суму боргу в іноземній валюті з її перерахунком у гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.
 
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.
 
У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.
 
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження                                       № 14-134цс18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Отже, оскільки Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним та повним виконанням вказаного судового рішення.
 
За таких обставин, суди попередніх інстанції помилково вважали, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2012 року, на підставі якого видано виконавчий лист, не є таким, що підлягає виконанню в іноземній валюті,  і державний виконавець не зобов`язаний здійснювати перерахунок коштів, які підлягають стягненню в національній валюті згідно з курсом НБУ відносно іноземної валюти на день виконання рішення суду, а тому виконавчий лист з урахуванням суми зобов`язання, яка є меншою трьох мільйонів гривень, мав бути пред`явлений стягувачем за підвідомчістю до районного відділу державної виконавчої служби, а тому дійшли помилкового висновку про те, що державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області правомірно виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.
 
Як встановлено судами, зазначений виконавчий лист, на виконання якого банк звернувся із заявою до ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області 07 вересня                     2016 року про відкриття виконавчого провадження, був виданий на суму основного стягнення у розмірі 182 473 доларів США 14 центів, яка на час його пред`явлення перевищувала передбачену статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» суму три мільйони гривень, тому державний виконавець безпідставно відмовив у відкритті виконавчого провадження з посиланням на зазначену норму закону.
 
Крім того, колегією суддів враховано, що відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Пустомитівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції                  у Львівській області перебуває виконавчий лист № 2-2852/11, виданий Галицьким районним судом м. Львова 04 грудня 2013 року, дата відкриття виконавчого провадження № 55056621 - 13 листопада 2017 року, стан виконавчого провадження - примусове виконання.
 
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги щодо визнання неправомірною постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області                              Романа Н. О. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року.
 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних вимог скарги ПАТ «УкрСиббанк»про визнання неправомірною постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області                              Романа Н. О. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Таким чином, з ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області на користь                                            ПАТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 1 600 грн.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.
 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року скасувати.
 
Визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року.
 
Стягнути з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 600 грн (одна тисяча шістсот гривень).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
                                                                                                                        
                                                                                                                        Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович