Постанова                                                                                  
Іменем України                                             
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 668/3004/15-ц
провадження № 61-19342св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,          Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ,
відповідачі: ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області в складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Склярської І. В., від 20 березня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до       ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що між банком та       ОСОБА_1 16 вересня 2008 року укладено кредитний договір                № НEН2GA 0000000126 , відповідно до умов до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 27 489,27 доларів США строком до 16 вересня        2013 року. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання не виконував, станом на 02 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі                   104 799,63 доларів США, яка складається з: 24 669,12 доларів США - заборгованості за кредитом; 9 363,42 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 295,17 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 63 454,37 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; штрафів: 13,90 доларів США  (фіксована складова) та 4 989,26 доларів США (відсоткова складова). 
Збільшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 104 799,63 доларів США, що станом на 02 жовтня 2015 року становить 2 216 089,26 грн, за кредитним договором № НEН2GA0000000126, вирішити питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 листопада           2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 02 жовтня 2015 року в сумі                   34 032,54 доларів США, яка складається з: 24 669,12 доларів США - заборгованості за кредитом; 9 363,42 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційного задоволеній частині позовних вимог сплачений судовий збір у сумі                      10 803,44 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами передбачено строк виконання зобов`язання за кредитом до 16 вересня 2013 року. На час розгляду справи заборгованість не погашена, в зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення загальної заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом. 
 
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення комісії, пені і штрафів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є неустойкою, яка після закінчення строку дії договору стягненню не підлягає.  
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 03 березня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 листопада              2015 року в частині визначення загальної суми заборгованості           ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 02 жовтня 2015 року в сумі 34 032,54 доларів США, в частині заборгованості за кредитом в сумі          24 669,12 доларів США, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог.
Це ж рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом, зменшено суму стягнення з 9 363,42 доларів США до 6 156,58 доларів США.
Рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню на проценти в сумі 25 132,11 грн.
У решті рішення залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                      і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року  касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
 Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 03 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків про застосування строків позовної давності, оскільки не надав оцінку  доказам щодо часткового погашення кредиту відповідачем у 2014 році. Крім того, судом не перевірено та не взято до уваги, що станом на 09 грудня 2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь  в антитерористичній операції в на території Донецької, Луганської областей та не з`ясував, чи розповсюджуються на нього пільги, встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».  
 
Короткий  зміст рішення суду апеляційної інстанцій
 
Рішенням Апеляційного суду  Херсонської області від 20 березня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 листопада              2015 року в частині визначення загальної суми заборгованості         ОСОБА_1 за кредитним договором, яка виникла станом на 02 жовтня 2015 року в сумі 34 032,54 доларів США, в частині заборгованості за кредитом у сумі 24 669,12 доларів США скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог.
Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом змінено, зменшено суму стягнення з 9 363,42 доларів США до 6 156,58 доларів США.
У частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені рішення суду скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню в сумі    25 132,11 грн.
В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту, суд апеляційної інстанцій виходив з того, що строк виконання зобов`язання змінено. За умовами пункту 8.1.2 кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 8.1 на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту, відсотків, винагороди, пені - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.      Оскільки з 25 по 30 травня 2009 року позичальник не сплатив черговий платіж за кредитним договором, то за визначенням пункту 8.1.2 кредитного договору строк користування кредитом вважався таким, що сплив через 120 днів, тобто з 30 вересня 2009 року. Суд дійшов висновку, що позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, усі наступні платежі за графіком після 30 вересня 2009 року не підлягали виконанню. При цьому суд апеляційної інстанції спростував доводи позивача щодо здійснення самостійних платежів відповідачем у 2011 році та переривання строку позовної давності, оскільки вони не підтверджені належними доказами та дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту, про застосування якого заявляв відповідач. 
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих процентів та скасовуючи рішення в частині відмови в стягненні пені, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, оскільки кошти за кредитним договором у повному розмірі не повернуто, проценти за кредитом та пеня по процентах підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, тому  позов в частині стягнення процентів в межах п`ятирічного строку позовної давності та пеня за несвоєчасне погашення процентів нарахована протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно бути виконане, підлягали задоволенню. 
 
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення штрафів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.  Вказав, що  у даних кредитних відносинах штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, яке застосовується за одне й те саме порушення, а саме: порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідач судове рішення не оскаржив, тому Верховний Суд у силу частини першої статті 400 ЦПК України переглядає рішення апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги процесуального закону щодо повноти та всебічного розгляду справи. Суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи не виконав вимогу касаційного суду, не встановив, з якого часу слід відраховувати строк позовної давності, враховуючи часткове погашення кредиту у вересні та листопаді 2011 року та грудні 2014 року. Оскільки кошти, взяті відповідачем в кредит, банку не повернуті, то відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Вказує, що для правильного вирішення спору суду потрібно належним чином дослідити умови кредитного договору. 
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                      і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1   укладено кредитний договір №НЕН2GA0000000126, за яким останній отримав кредит у сумі 27 489,28 доларів США зі сплатою 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, з терміном повернення кредиту до 16 вересня      2013 року.
 
Умовами кредитного договору на відповідача покладено обов`язок своєчасно та у повному обсязі погашати кредит, проценти за користування кредитом, винагороду та комісію щомісячно, у період з 25 по 30 число наступного місяця за місяцем, передбаченим графіком у визначеному розмірі.
 
Пунктами 5.3, 5.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми кредиту.
Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язання, передбаченої пунктами 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно бути виконане позичальником.
 
Пунктом 5.5 кредитного договору сторони визначили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди за даним договором встановлюється тривалістю в п`ять років.
 
Згідно пункту 8.1.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які визначені у пункті 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абзаці 1 пункту 8.1 даного договору.
 
Згідно з пунктом 8.1.2 кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 8.1 на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту, відсотків, винагороди, пені - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. 
 
Згідно з розрахунком банку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 16 вересня 2008 року станом на 02 жовтня 2015 року становить 104 779,63 доларів США, яка складається з: 24 669,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 363,42 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 95,17 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 63 451,16 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафи: 11,82 доларів США - (фіксована частина), 4 988,94 доларів США - (процентна складова).
 
24 квітня 2009 року ОСОБА_1 провів останній платіж по погашенню  заборгованості за кредитом, відсоткам та комісії. 
 
ОСОБА_1 у період з  25 по 30 травня 2009 року не сплачено черговий платіж за кредитним договором.
 
Платіж, що був внесений ОСОБА_1 від 03 липня 2009 року в розмірі 144, 85 доларів США, банк повністю зарахував на погашення пені. 
 
Із розрахунку, наданого стороною позивача, встановлено наявність зарахованих платежів на погашення пені від 09 вересня 2011 року - 100 доларів США та від 23 листопада 2011 року - 83, 73 доларів США, які, за поясненням відповідача, він не сплачував.
 
У грудні 2014 року банком автоматично списано кошти з карткового рахунку відповідача для зарахування на рахунок по кредитному договору ОСОБА_1 .
 
Згідно з меморіальним ордером від 09 вересня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від відповідача 200 доларів США для зарахування на його рахунки.
 
Згідно з меморіальним ордером від 23 листопада 2011 року                                         ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від відповідача 167 доларів США для зарахування на його рахунки. 
 
У судовому засіданні, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 заперечував здійснення платежів за кредитним договором від 16 вересня 2008 року після 03 липня 2009 року, пояснюючи це тим, що це не могло зменшити розмір кредитної заборгованості через наявність непомірно великої пені, на погашення якої першочергово мали спрямовуватися всі зараховані кошти.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                                і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно договору сторони визначили позовну давність 5 років.
 
Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.
 
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
 
Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.
 
При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.
 
Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14).
 
У пункті 8.1.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які визначені у пункті 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абзац 1 пункту 8.1 даного договору.
 
Згідно з пунктом 8.1.2 кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 8.1 на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту ( залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені ( в повному обсязі) - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.
 
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто змінили строк виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
 
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками, зробленими в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що останній платіж за кредитним договором відповідачем вчинено: 24 квітня 2009 року, які зараховано на погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Кошти за платежем від 03 липня 2009 року повністю зараховані на погашення пені.
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 8.1.2 кредитного договору), та що банк мав право з 30 вересня 2009 року (період з 25 по 30 травня 2009 року + 120 календарних днів) й протягом п`яти років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 06 березня 2015 року, тобто поза межами строків позовної давності, обумовленої сторонами. При цьому суд апеляційної інстанції спростував доводи позивача щодо переривання зазначених строків унаслідок сплати відповідачем самостійно платежів 09 вересня 2011 року на суму 200 доларів США та 23 листопада 2011 року на суму 167,43 доларів США  та автоматичного списання в грудні 2014 року банком коштів з рахунків позичальника для зарахування на рахунок по кредитному договору та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для переривання строку позовної давності, оскільки відповідач заперечував факт внесення  таких сум у вказаний банком період, а розрахунки заборгованості, надані позивачем суду, не відображають вказаних позивачем сум платежів за 09 вересня        2011 року та 23 листопада 2011 року (Том № 1 а.с. 123-130, том № 2 а. с.92-95). 
 
Посилання заявника на правомірність щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами суперечать правовій позиції Великої Палати Верхового Суду, викладеній у постанові від 28 березня         2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) щодо неможливості стягнення процентів та пені поза межами строку кредитування. Однак, оскільки відповідач не оскаржив судове рішення в касаційному прядку, то відсутні правові підстави для перегляду рішення суду апеляційної інстанції в даній частині.
 
Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не дослідив умови договору, не надав правову оцінку платежам, вчиненим від імені відповідача у 2011 та 2014 роках, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України 2004 року щодо оцінки доказів і дотримання вимог статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини у справі, при цьому обґрунтовано спростував доводи позивача. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                              і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | Б. І. Гулько     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк