Постанова
Іменем України
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 524/2127/16-ц
провадження № 61-12687св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                  Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
представник позивача - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
представник відповідача - ОСОБА_3,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду                   м. Кременчука Полтавської області від 08 вересня 2016 року у складі судді Савічева В. О. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Карпушина Г. Л., Одринської Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»                ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України                  від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -                  ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001) у сумі 16 070,81 дол. США за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту та дострокове повернення тіла кредиту, що залишилося) та в сумі 2 286,69 дол. США за процентами за користування кредитом (прострочені та поточні проценти), разом - 18 357,50 дол. США, крім того, пеню у сумі 136,25 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2007 року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала 40 500,00 дол. США із зобов`язанням повернути ці кошти до 02 липня 2010 року, зі сплатою ануїтетних платежів у розмірі 1 125,00 дол. США згідно із затвердженим графіком платежів. 16 лютого 2009 року сторони уклали додаткові угоди, за якими визначали новий строк повернення кредиту до                   02 липня 2022 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання сплачувати                   28 числа кожного місяця ануїтетні платежі у розмірі 310,00 дол. США згідно з графіком платежів. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 23 березня 2016 року за кредитним договором рахується прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 813,67 дол. США, за процентами - 2 071,43 дол. США. Крім того, банк нарахував пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами - 48,28 грн та 87,97 грн відповідно. 
Короткий зміст вимог зустрічного позову
У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», у якому просила визнати порушення її прав як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір від 03 липня               2007 року № 11178130000 (111781300001) як такий, що укладено під впливом обману; визнати недійсним договір іпотеки від 03 липня 2007 року, який вона укладала з АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н. П.; зобов`язати зарахувати в рахунок повернення кредиту в сумі 40 500,00 дол. США сплачені нею кошти за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, комісіями, пеню та інші нарахування.
Позовна заява мотивована тим, що дійсна процентна ставка за липень -вересень 2007 року за кредитом становила 14 % річних, що більше розміру такої ставки, передбаченої кредитним договором. Перед укладенням кредитного договору вона не була ознайомлена з усіма умовами кредитування. Позивач зазначала, що зміст кредитного договору не відповідає пунктам 3.1, 3.2 та 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених   постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, графік платежів не містить відомостей у розрізі погашення тіла кредиту, вартості супутніх послуг, фінансових зобов`язань за кожним платіжним періодом, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 вересня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено; стягнуто                          з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2007 року № 11178130000 за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у сумі 18 357,50 дол. США, пеню у сумі 136,25 грн; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у сумі 7 189,69 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 19 листопада 2015 року банк направляв ОСОБА_2 вимогу усунути порушення договору, яка на день пред`явлення позову не виконана, станом на 23 березня 2016 року за кредитним договором рахується заборгованість. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що нарахування процентів проводилося відповідно до умов кредитного договору; погодження позичальником умов договору, розуміння своїх прав та обов`язків передбачено пунктом 8.2 кредитного договору; інформаційний лист про визначення сукупної вартості кредиту надавався ОСОБА_2 до укладення кредитного договору; зміст договору відповідає вимогам закону. 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 вересня 2016 року залишено без змін; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у сумі 6 696,02 грн. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позовні вимоги                     ПАТ «УкрСиббанк» є обґрунтованими, ОСОБА_2 не довела, що банк увів її в оману щодо реальної процентної ставки та сукупної вартості кредиту.  
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                                ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Автозаводського районного суду                            м. Кременчука Полтавської області та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк». 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                            і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу із суду першої інстанції, зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області                     від 08 вересня 2016 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                            і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року                 № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції                     у цивільних справах.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справу передано до Верхового Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів», між банком та позичальником не було досягнуто згоди з істотних умов договору споживчого кредиту;  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вважають, що на підставі частини першої статті 638                     ЦК України кредитний договір є неукладеним, суди не досліджували спірний кредитний договір. Суд першої інстанції розглянув спір з порушенням правил виключеної підсудності, оскільки заставлене майно, щодо якого  ОСОБА_2 просила визнати недійсним договорі іпотеки, знаходиться у Крюківському районі м. Кременчука Полтавської області, а справа розглянута за місцем реєстрації ОСОБА_2 
Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 03 липня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та                  ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 11178130000 (111781300001), за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 40 500,00 дол. США зі сплатою 13 % річних. 
Графік погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001), визначав, що повернення кредиту мало здійснюватися з 03 серпня 2007 року шляхом сплати щомісяця платежів у сумі 1 125,00 дол. США, кінцевий строк повернення кредиту -               02 липня 2010 року.
На забезпечення виконання зобов`язань між ОСОБА_2 та                                    АКІБ «УкрСиббанк укладено договір іпотеки від 03 липня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
16 лютого 2009 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001), якою визначили новий строк повернення кредиту не пізніше 02 липня 2022 року.
16 лютого 2009 року у додатковій угоди № 2 до кредитного договору                          від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001) сторони визначили  ануїтетний платіж за кредитним договором у розмірі 310,00 дол. США, день сплати таких платежів - 28 числа кожного календарного місяця строку кредитування. Розмір ануїтетного платежу може змінюватися у разі зміни процентної ставки відповідно до умов договору.
У листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_2 вимогу щодо погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 793,05 дол. США, за процентами за користування кредитом - 1 434,81 дол. США.
Станом на 23 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001) становить: 2 813,67 дол. США - прострочена заборгованість за тілом кредиту за період з 10 червня 2015 року до 23 березня 2016 року, 16 070,81 дол. США - непогашене тіло кредиту, 2 286,69 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі 2 071,43 дол. США - прострочена заборгованість за процентами з 12 травня 2015 року до 09 березня 2016 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Умисел сторони щодо введення в оману другої сторони для спонукання її до укладення правочину, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі - у редакції, чинній на час укладання кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:                  1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким  описом  відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну  сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про  надання  кредиту  (перелік  усіх  витрат, пов`язаних   з   одержанням   кредиту,   його  обслуговуванням  та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;                  и) податковий   режим   сплати   відсотків  та  про державні субсидії,  на які споживач має право,  або відомості про  те,  від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;                  ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та,  якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий   режим   сплати   відсотків  та  про  державні субсидії,  на які споживач має право,  або відомості про  те,  від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту;             2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата   видачі  кредиту  або,  якщо  кредит  видаватиметься частинами,  дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством (частина четверта статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про  несправедливі  умови  в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких  витратах  за  договором, крім відсоткової ставки (частина п`ята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Пунктом 8.2 кредитного договору від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001) визначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними.
Кредитний договір від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001) та графік погашення кредиту, який є додатком до цього кредитного договору, визначали умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки банку та позичальника, відповідальність сторін.
Додатковими угодами від 16 лютого 2009 року № 1 та № 2 до кредитного договору вносилися зміни щодо строку кредитування та розміру ануїтетних платежів. 
Ануїтетна форма платежів - це щомісячні платежі рівними частинами протягом всього строку кредитування, коли на початку такого строку позичальник сплачує банку більше процентів за користування кредитом і менше погашає тіло кредиту. Надалі з кожним платежем частка процентів зменшується і більше погашається тіло кредиту.
Графік платежів, що є невід`ємною частиною додаткових угод від 16 лютого 2009 року до кредитного договору від 03 липня 2007 року № 11178130000 (111781300001), визначав сукупну вартість кредиту та передбачав сплату ОСОБА_2 саме ануїтетних платежів, тобто, зобов`язання, у якому  співвідношення між сплатою платежів за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у квітні 2009 року становило 42,59 дол. США та                   266,37 дол. США відповідно, а в липні 2022 року - мало становити 93,49 дол. США та 0,86 дол. США. 
Оскільки суди встановили, що ОСОБА_2 виконувала взяті на себе зобов`язання щодо сплати ануїтетних платежів до квітня 2015 року, Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги щодо неукладення кредитного договору у зв`язку з  недосягненням між банком та позичальником згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту.
Інформація щодо сукупної вартості кредиту, розміру процентної ставки та строку повернення коштів міститься у кредитному договорі від 03 липня                  2007 року № 11178130000 (111781300001), додаткових угодах від 16 лютого 2009 року до кредитного договору та графіках платежів.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що ОСОБА_2 не довела умислу банку, спрямованого на введення клієнта в оману щодо умов кредитування, тому підстави для визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 203 та 215 ЦК України і статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, оскільки презумпція правомірності правочину не спростована.    
Твердження у касаційній скарзі щодо порушення територіальної юрисдикції спору є безпідставним, оскільки зустрічний позов незалежно від його підсудності пред`являється до суду за місцем розгляду первісного позову відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України у редакції, чинній на момент вирішення спору (далі - ЦПК України 2004 року), і на нього не поширюються правила статті 114 ЦПК України 2004 року про виключну підсудність.
Щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті              1048 цього кодексу.
Належним виконанням зобов`язань ОСОБА_2 може вважитися погашення щомісяця тіла кредиту шляхом сплати рівних (ануїтетних) платежів у розмірі  310,00 дол. США протягом строку кредитування (до 02 липня 2020 року). 
Суди встановили, що ОСОБА_2 у квітні 2015 року востаннє сплата 109,48 дол. США на погашення тіла кредиту та 203,05 дол. США на погашення процентів за користування кредитом, і з цього моменту за кредитним договором існує прострочена заборгованість. Станом на 09 березня 2016 року ОСОБА_2 прострочила погашення тіла кредиту у сумі 2 813,67 дол. США (а.с. 24 зі звороту) та процентів за користування кредитом у сумі 2 071,43 дол. США (а.с. 26 зі звороту).
Разом з тим ОСОБА_2 власного контррозрахунку на спростування відомостей, наданих ПАТ «УкрСиббанк» на підтвердження розміру кредитної заборгованості, не надала.
Зважаючи на викладене, суди правильно вважали, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України має право вимагати від неї достроково повернути всю суму тіла кредиту, що залишилося до закінчення строку кредитування, та сплатити прострочену заборгованість.
Касаційна скарга не містить доводів на спростування зазначених висновків судів попередніх інстанцій. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                   і процесуального права.
За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                            і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області                     від 08 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цього рішення.
Щодо судових витрат 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 вересня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. М. Сімоненко
Судді: | А. А. Калараш
| С. Ю. Мартєв
| Є. В. Петров
| С. П. Штелик